ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3016/23Головуючий у 1-й інстанції Марциновська І.В.
Провадження № 22-ц/817/175/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін: представника позивача адвоката Білик Л.С., представника відповідача адвоката Кучмія М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/3016/23 за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» адвоката Кучмія Миколи Ярославовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Марциновською І.В., повний текст якого виготовлено 20 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати і відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» (далі за текстом АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон») про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати і відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у період з 01.08.2001 до 31.07.2019 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та звільнена з займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.

Так, умовами колективного договору, укладеного між правлінням ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» і профспілковим комітетом ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на 2016-2020 роки, передбачена щорічна виплата працівникам винагороди за вислугу років. Така винагорода була нарахована ОСОБА_1 за 2017 рік у розмірі 7104 грн та за 2018 рік у розмірі 10500 грн.

Однак у жовтні 2018 року Фонд державного майна України продав підприємство ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» у приватну власність. Новим керівництвом заводу виданий наказ про скасування винагороди за вислугу років за період роботи 2017-2018 роки. На виконання цього наказу бухгалтерією проведений перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 та проведене відрахування грошової винагороди за вислугу років за 2017 рік та 2018 рік у розмірі 17604 грн.

Позивач вважає, що здійснення відповідачем відрахування грошової винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки є незаконним, оскільки у відповідача відсутні підстави для невиплати такої винагороди.

За таких обставин позивач просить: 1) стягнути з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 грошову винагороду за вислугу років за 2017 рік в розмірі 7104 грн та за 2018 рік у розмірі 10500 грн; 2) стягнути з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 274588,44 грн; 3) стягнути з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.07.2019 до 01.02.2023 у розмірі 1304,42 грн; 4) стягнути з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 компенсацію за відшкодування моральної шкоди у сумі 5000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати і відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 грошову винагороду за вислугу років за 2017 рік в розмірі 1494, 49 грн та за 2018 рік в розмірі 1534,81 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3000,00 грн.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 60,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 2765, 95 грн.

Судовий збір у сумі 158,78 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В апеляційній скарзі представник АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» адвокат Кучмій М.Я. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року у справі № 607/3016/23 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що дане рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є незаконним та необґрунтованим, оскільки воно прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом при його винесенні неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам

Також вказує, що між ОСОБА_1 та АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» був спір з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення. Оскільки такий спір виник лише у 2023 році і жодних вимог до того часу позивач до АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» не пред`являв, а тому факт порушення прав позивача та сума відповідної виплати встановлені лише під час судового розгляду у суді першої інстанції. На момент звільнення та по сьогоднішній день, згідно даних бухгалтерського обліку, заборгованість підприємства перед позивачем відсутня і обов`язок щодо виплати позивачу заборгованості може виникнути лише після набрання рішенням суду законної сили, оскільки між сторонами існує спір. Враховуючи викладене, представник заявника вважає, що задоволення позовних вимог в частині стягнення з АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3000,00 грн є безпідставними та прийняте з порушенням норм права.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Білик Л.С. до Тернопільського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Вказує, що судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Кучмій М.Я. апеляційну скаргу підтримав, з мотивів, викладених в ній та просив її задовольнити.

Представник позивача адвокат Білик Л.С. у судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2023 року апеляційним судом переглядається лише в оскаржуваній частині, тобто в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.1996 перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Тернопільський радіозавод «Оріон», яке згодом перейменоване на Відкрите акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон», а з 14.05.2018 перейменоване на Акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон». Такі обставини підтверджується відповідними записами, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Також зі змісту вказаної вище трудової книжки вбачається, що наказом АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» № 138 від 31.07.2019, позивач з 31.07.2019 звільнена з посади економіста другої категорії бізнес-одиниці «Топовий офіс» згідно зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Суд встановлено, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 нарахована надбавка за вислугу років у розмірі 10500 грн, а в січні 2019 року - у розмірі 7104 грн. Указане підтверджується відповідними розрахунковими листами за дані періоди (а.с. 30, 31).

09.11.2018 державний пакет акцій АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» у розмірі 96,1% статутного капіталу був проданий Фондом державного майна України Товариству з обмеженою відповідальністю «Симбірський радіозавод «Сигнал». Указане призвело до зміни керівництва АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон».

Наказом голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» № 10 від 17.04.2019 створено комісію з перевірки порушень при нарахуванні премій, надбавок та окладів працівникам заводу (а.с. 77).

Згідно з протоколом від 24.04.2019 комісією АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» розглядалося питання про проведення перевірки нарахування заробітної плати за вислугу років за 2017-2018 роки, доплати за секретність посадовим особам АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» та окладу голови правління Карпика Я.М. і посадових осіб (а.с. 78).

Актом № 1 від 24.04.2023, складеного за результатами проведення перевірки щодо нарахування винагороди за вислугу років (а.с. 14), вбачається, що упродовж 2017-2018 років виробнича діяльність АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» проводилася частково з метою забезпечення виконання невідкладних робіт, пов`язаних з життєдіяльністю заводу. Було видано ряд наказів керівника товариства про припинення роботи, у зв`язку з незавантаженістю виробництва. Фінансові показники товариства у 2017-2018 роках у виробничій сфері щодо виконанню плану випуску продукції виконано на 15%, щодо реалізації продукції - на 21%. З урахуванням викладеного комісія дійшла висновку про відсутність підстав для застосування коефіцієнта нарахування винагороди за вислугу років та зазначила, що розрахунки нарахованих сум за винагородою зроблені з суттєвими помилками. Комісія вказала, що оскільки фактичну зайнятість працівників у 2017-2018 роках відображено некоректно, одноразова винагорода за вислугу років за 2017-2018 роки підлягає відміні та перерахунку, а її виплату слід провести при наявності зароблених коштів. Крім цього, комісія встановила відсутність наказів керівництва заводу щодо нарахування та виплати винагороди за вислугу років та дійшла висновку про відсутність у працівників бухгалтерського відділу підстав проводити ці нарахування і включати вказану суму у заборгованість із заробітної плати (а.с. 79-80).

Наказом голови правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» № 15 від 24.04.2019 скасовано нарахування винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки на підставі зазначеного вище Акта № 1 від 24.04.2019.

Зміст даного Акта не містить висновку про відсутність правових підстав для виплати винагороди за вислугу років, а лише зводиться до того, що з урахуванням перерахованих в Акті обставин одноразова винагорода за вислугу років у 2017-2018 роках підлягає відміні та перерахунку, а виплату провести слід лише при наявності зароблених коштів.

При цьому, наказом голови правління ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Карпика Я.М. № 57 від 30.12.2016 «Про режим роботи підприємства» (а.с. 132), у зв`язку із зменшенням обсягів виробництва, відсутністю державного замовлення та замовлень на поставку продукції від інших споживачів продукції підприємства та з метою запобігання масовому звільненню працівників продовжено роботу підприємства в режимі неповного робочого часу працівників зі збереженням трудових функцій працівників й оплатою пропорційно відпрацьованому часу, виходячи з установлених штатним розписом окладів (тарифних ставок).

Відтак, виробнича діяльність АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» у 2017 році проводилася частково, що вбачається з наказів голови правління ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Карпика Я.М., зокрема, у зв`язку з відсутністю коштів для придбання матеріалів ПКВ під виконання нових контрактів та у зв`язку з незавантаженістю підприємства. Такі обставини підтверджуються наказами № 56 від 29.12.2016 (а.с. 86), № 4 від 02.02.2017 (а.с. 87), № 10 від 27.02.2017 (а.с. 88), № 14 від 03.04.2017 (а.с. 89), № 17 від 28.04.2017 (а.с. 90), № 26 від 31.05.2017 (а.с. 91), № 30 від 03.07.2017 (а.с. 92), № 32 від 01.08.2017 (а.с. 93), № 36 від 31.08.2017 (а.с. 94) та № 41 від 29.09.2017 (а.с. 95).

Аналогічно виробнича діяльність АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» у 2018 році проводилася частково, що вбачається з наказів голови правління ПАТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Карпика Я.М. та в.о. голови правління Костецького В.Я., а саме, у зв`язку з незавантаженістю підприємства. Такі обставини підтверджуються наказами № 3 від 18.01.2018 (а.с. 96), № 7 від 01.02.2018 (а.с. 97), № 19 від 29.03.2018 (а.с. 98), № 22 від 27.04.2018 (а.с. 99), № 27 від 29.05.2018 (а.с. 100), № 33 від 27.06.2018 (а.с. 101), № 37 від 31.07.2018 (а.с. 102), № 40 від 03.09.2018 (а.с. 103), № 49 від 01.10.2018 (а.с. 104), № 54 від 31.10.2018 (а.с. 105), № 59 від 30.11.2018 (а.с. 106) та № 65 від 28.12.2018 (а.с. 107).

Відповідно до розрахунку винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки, який складений головою правління АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» Козібродою Я. та головним бухгалтером Ізьо О. (а.с. 136), такий розрахунок здійснений відповідно до Положення про винагороду за вислугу років та у ньому розрахований посадовий оклад, з якого буде нараховуватись вислуга.

Так, з таблиці № 1, яка міститься у вказаному вище розрахунку, вбачається проведення перерахунку місячного посадового окладу з врахуванням робочого часу за 2017-2018 роки, зі змісту якого слідує, що сума окладів за неповний робочий час нарахованих ОСОБА_1 за 2017 рік становить 57480,30 грн, а середній оклад останньої у 2017 році при неповному робочому часі становить 4790,03 грн. При цьому, сума окладів за неповний робочий час, нарахованих ОСОБА_1 за 2018 рік, становить 46793,03 грн, а середній оклад останньої у 2018 році при неповному робочому часі становить 3899,42 грн.

Крім цього, в таблиці № 2 розраховано зайнятість ОСОБА_1 в 2017-2018 роках, відповідно до якої ОСОБА_1 у 2017 році фактично відпрацювала 169 робочих днів (при плановому фонді робочого часу 249 робочих днів). Тобто процент зайнятості працівника складає 67,9%. У 2018 році такий процент складає 54,8% (фактично відпрацьовано 137 робочих днів із 250 планових робочих днів).

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 проведений розрахунок винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки, відповідно до якого:

- розмір винагороди за вислугу років за 2017 рік становить 1494,49 грн, з урахуванням середнього окладу у розмірі 4790,03 грн та коефіцієнтів: за стаж 1,5; за зайнятість 0,8; долі фонду заробітної плати в товарній продукції 0,26;

- розмір винагороди за вислугу років за 2018 рік становить 1534,81 грн, з урахуванням середнього окладу 3899,42 грн та коефіцієнтів: за стаж 1,5; за зайнятість 0,8; долі фонду заробітної плати в товарній продукції 0,328.

Указана кількість відпрацьованих робочих днів узгоджується із табелями обліку використаного робочого часу, виробничим календарем АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» на 2017 рік та на 2018 рік, а також розрахунковими листами ОСОБА_1 , які охоплюють період з січня 2017 року до грудня 2018 року включно.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на момент звільнення ОСОБА_1 - 31.07.2019 відповідачем не було здійснено повного розрахунку у частині невиплати винагороди за вислугу років за 2017-2018 роки, а тому позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що скасування відповідачем виплати винагороди за вислугу років мало місце у зв`язку зі складним фінансовим становищем юридичної особи та з метою недопущення банкрутства підприємства. Також суд вважав, що стягнення з відповідача повного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні буде непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки суд вірно встановив обставини справи і правильно застосовано норми матеріального права, врахувавши всі обставини справи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»).

Згідно ст.ст.1, 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структуру заробітної плати складають:

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до п.п.1.3, 2.2 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої а Наказом Держкомстату України №5 від 13 січня 2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за №114/8713 (далі Інструкції №5), до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з:

- фонду основної заробітної плати;

- фонду додаткової заробітної плати;

- інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять премії та винагороди, у тому числі за вислугу років, що мають систематичний характер, незалежно від джерел фінансування (крім сум, указаних у пп. 2.3.2).

Згідно п.2.3 вказаної Інструкції №5 інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

До них належать винагороди та заохочення, що здійснюються раз на рік або мають одноразовий характер. Зокрема, винагороди за підсумками роботи за рік, щорічні винагороди за вислугу років (стаж роботи).

Із викладеного випливає, що щорічні винагороди за вислугу років є заохочувальною виплатою.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

В свою чергу договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України «Про колективні договори і угоди».

У колективному договорі можуть встановлюватись форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат.

Статтею 29 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

Згідно ст.30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України (у редакції, чинній станом на день звільнення позивача) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено ст. 117 КЗпП України (у редакції, чинній станом на 16.10.2023), відповідно до якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника, у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина 2 ст. 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Отже, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

Вказаний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17.

Матеріалами справи підтверджено, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми за трудовим договором на день звільнення, зокрема щодо виплати винагороди за вислугу років, яка становить 3029,30 грн, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з роботодавця в користь працівника на підставі статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022, що набрав чинності 19.07.2022, обмежено період нарахування середнього заробітку не більше як шість місяців.

При цьому нормами КЗпП України не визначено правила дії його норм у часі у разі, коли правовідносини виникли до внесення змін до нього та продовжують існувати після набрання змінами до нього законної сили.

У даному випадку обов`язок відповідача щодо сплати позивачу всіх належних їй сум при звільненні виник до внесення змін у ст. 117 КЗпП України (31.07.2019). Остаточний розрахунок з позивачем станом на час винесення даного рішення, тобто після набрання чинності змінами до вказаної норми закону, ще не відбувся.

Відтак, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд дійшов правильного висновку, що до правовідносин, які виникли до набрання чинності зазначеним вище Законом України від 01.07.2022, положення цього Закону застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, враховуючи те, що розрахунок середнього заробітку позивача за весь час затримки до дня фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, становить 50474,88 грн, а розмір грошової винагороди за вислугу років становить 3029,30 грн, що є очевидно неспівмірним, суд першої інстанції обґрунтовано з урахуванням принципів співмірності, справедливості та пропорційності зменшив розмір стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 3000 грн, тобто до розміру присудженої позивачеві суми винагороди за вислугу років.

Не заслуговують на увагу доводи заявника, що на момент звільнення та по сьогоднішній день, згідно даних бухгалтерського обліку, заборгованість підприємства перед позивачем відсутня і обов`язок щодо виплати позивачу заборгованості може виникнути лише після набрання рішенням суду законної сили, а тому права позивача не порушені, оскільки коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2023 року без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на АТ «Тернопільський радіозавод «Оріон» в межах понесених ним сум.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Тернопільський радіозавод «Оріон» адвоката Кучмія Миколи Ярославовича залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на Акціонерне товариство «Тернопільський радіозавод «Оріон» в межах понесених ним сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 лютого 2024 року.

Головуючий: Н. М. Храпак

Судді: О. З. Костів

М.В. Хома