Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4143/23 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 286/4143/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Вачко В.І. у м. Овручі

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 002-05774-110713 в сумі 65 899,05 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.07.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 002-05774-110713 , згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 17 160 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом. 02 червня 2020 року між ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, згідно умов якого ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» набуло права вимоги стягнення за кредитним договором №002-05774-110713 з ОСОБА_1 . Відповідач порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 65 899,05 грн., яка складається з: основної суми заборгованості 15695,68 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7098,80 грн., заборгованості за комісіями 41921,60 грн., суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» заборгованість в розмірі 65 899,05 грн., яка складається з: основної суми заборгованості по кредиту 15695,68 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7098,80 грн., заборгованості за комісіями 41921,60 грн., суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн.; а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 2684 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, що є підставою для вирішення апеляційним судом заяви про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції. Набувач прав кредитора (новий кредитор), за певної обачності мав реальну можливість дізнатися про пропуск строку позовної давності станом на час укладення договору відступлення прав вимоги. Таким чином, позивач міг передбачити обсяг прав, що перейде до нього в разі укладення договору про відступлення права вимоги, однак не здійснив достатньої належної обачності при укладенні договору. Крім того, суд першої інстанції не навів жодної обставини в своєму рішенні щодо належного чи не належного виконання умов договору, не витребував у позивача кредитну справу з щомісячними платежами, не встановив останню дату сплати щомісячного платежу погашення Кредиту, наявність чи відсутність повідомлень про заміну Кредитора. Враховуючи викладене до спірних правовідносин слід застосувати наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові.

ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» надіслало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зауважував, що зобов`язання за кредитним договором мало бути виконаним позичальником 11.09.2017 року, тому загальна позовна давність, що становить 3 роки, за звичайних умов спливала б 11.09.2020 року. Оскільки останнім днем звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах строку позовної давності було 11 вересня 2020 року, беручи до уваги норми п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положення ЦК України, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05.10.2023 року в межах строку позовної давності, який спершу був продовжений на час встановлення карантину, потім його перебіг було зупинено 24.02.2022 року.

У запереченнях на відзив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 повторно просить суд апеляційної інстанції застосувати наслідки спливу строків позовної давності щодо вимог позивача та закрити провадження, оскільки ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» звернулося до суду з позовом у жовтні 2023 року, тобто після спливу строку позовної давності. Доказів переривання строку позовної давності та/або заяви про поновлення позовної давності позивачем не надано, а також доказів поважності причин пропущення строку позовної давності.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що згідно з копією заяви № 002-05774-110713 від 11 липня 2013 року, між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та відповідачем укладено кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 15000 грн (а.с.6).

У відповідності до умов п. 2.3 ч. 1 та п. 1.1. ч. 3 кредитного договору клієнту надано кредитні кошти строком на 50 місяців шляхом перерахування на поточний рахунок НОМЕР_1 .

Згідно з п. 2.4 ч. 1 кредитного договору клієнт зобов`язується сплатити проценти в розмірі 9,49% річних за користування кредитом.

Відповідно до п. 2.5 ч. 2 кредитного договору клієнт зобов`язується сплатити комісію у розмірі 3,49% в місяць за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до п. 3.1 ч. 3 кредитного договору клієнт погашає кредитну заборгованість не пізніше 11 числа кожного місяця шляхом нарахування суми грошових коштів у сумі 1016,00 грн у відповідності до графіку платежів на рахунок, відкритий відповідно до п. 2.7 ч. 2 кредитного договору.

Відповідно до копії графіку платежів, який є додатком № 1 до заяви № 002-05774-110713 від 11 липня 2013 року, кінцевий строк повернення кредиту - 11 вересня 2017 року (а.с.10).

Згідно з копією заяви про надання/перерахування кредитних коштів від 11 липня 2013 року, відповідач просив здійснити надання кредитних коштів, відповідно до умов кредитного договору № 002-05774-110713 від 11 липня 2013 року у сумі 15000 грн шляхом їх зарахування на рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий в ПАТ «КБ «ПРАВЕКС БАНК» Коростенське Відділення №110 Житомирське РУ, код Банку 380764, з подальшим перерахуванням цих коштів на рахунок № НОМЕР_3 , який відкритий в ПАТ «КБ «ПРАВЕКС БАНК», код Банку 380838 (а.с.9).

Відповідно до копії меморіального ордеру від 12 липня 2013 року ПАТ «КБ «ПРАВЕКС БАНК» перерахувало відповідачу на рахунок № НОМЕР_3 суму у розмірі 15000 грн, згідно з умовами кредитного договору № 002-05774-110713 від 11 липня 2013 року (а.с.13).

Згідно з копією договору №2253/к від 02 червня 2020 року про відступлення прав вимоги, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ДЕЛЬТА БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до: позичальників фізичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) тощо, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору (а.с.14-16).

Відповідно до копії витягу, додатку № 1 до договору №2253/К, ПАТ «Дельта Банк» передало, а ТОВ «Профіт Файненс» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 002-05774-110713 від 11 липня 2013 року на загальну суму 64 716,08 грн., що складається з основної суми заборгованості по кредиту 15695,68 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7098,80 грн., заборгованості за комісіями 41921,60 грн (а.с.17).

Згідно з копією платіжного доручення № 48 від 26 травня 2020 року, ТОВ «Профіт Файненс» перерахувало АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 1800000 грн за придбаний актив (а.с.19).

Відповідно до копії платіжного доручення № 49 від 27 травня 2020 року, ТОВ «Профіт Файненс» перерахувало АТ «Дельта Банк» грошові кошти у розмірі 688200 грн за придбаний актив (а.с.20).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що суд вважає доведеною обставину порушення умов кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманих коштів та своєчасної сплати нарахованих за користування коштами відсотків і комісії, а тому дійшов висновку, що права позивача, як нового кредитора, порушені, існує заборгованість за договором, право вимоги за яким йому відступлено позивачу, розмір якої (заборгованості) встановлений і становить 64716,08 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом (тіло кредиту) 15695,68 грн., заборгованість за відсотками 7098,80 грн., заборгованість за комісіями 41921,60 грн., в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку і позов в цій частині - задоволенню. Щодо стягнення з відповідача суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн., то ця вимога ґрунтується на нормі ст.625 ЦК України і не суперечить п.18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, а тому також підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України).

Відповідно до статті 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

11 липня 2013 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (заяву) №002-05774-110713 , відповідно до якої ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 15000,00 грн.

У відповідності до умов п. 2.3 ч. 1 та п. 1.1. ч. 3 кредитного договору клієнту надано кредитні кошти строком на 50 місяців шляхом перерахування на поточний рахунок НОМЕР_1 .

02 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» укладено договір №2253/К про відступлення прав вимоги з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором відступлено позивачу.

Доказів погашення кредитної заборгованості, як первісному кредитору, так і ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС», відповідачем суду надано не було.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що надані ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач отримав кредит у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕС» 15695,68 грн, які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

Щодо вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7098,80 грн., суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн, колегія суддів відмовляє, оскільки первинних бухгалтерських документів, а саме розрахунку заборгованості та виписки по рахунку на підтвердження заборгованості, що дало б змогу суду перевірити правильність нарахування відсотків матеріали справи не містять, тому в цій частині відсутні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС».

Стягнення вказаної заборгованості за кредитом не може грунтуватись лише на розрахунках, наведених у позовній заяві, з яких, до того ж вбачається, що нарахування обумовлених кредитним договором суми процентів продовжувалось і після закінчення дії кредитного договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

В матеріалах справи відсутні також будь-які докази, підтверджуючі період нарахування 3% річних відповідно до положень ст.625 ЦК України.

Розглядаючи обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення комісії, апеляційний суд виходить з наступного.

За змістом положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року у справі №916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апеляційний суд звертає увагу, що в кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Згідно з п. 2.5 ч. 2 вказаного в заяві №002-05774-110713 від 11 липня 2013 року встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитного договору.

При цьому з аналізу змісту зазначеного пункту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дій, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачу було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, апеляційний суд вважає, що положення кредитного договору, укладеного між сторонами, про зобов`язання позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49% щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним.

Відтак, нарахування позивачем заборгованості по комісії за кредитним договором №002-05774-110713 від 11 липня 2013 року в розмірі 41921,60 грн є безпідставним.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 41921,60 грн задоволенню не підлягають.

Щодо доводів в апеляційній скарзі щодо спливу позовної давності, апеляційний суд зазначає таке.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 було заявлено про застосування строків позовної давності у цій справі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Колегія суддів зауважує, що клопотання відповідача про застосування строку позовного давності не підлягає до задоволення судом апеляційної інстанції, оскільки відповідач не скористався своїм правом заявити про позовну давність у суді першої інстанції. Матеріали справи містять докази направлення судом та отримання ОСОБА_1 кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про обізнаність останнього про розгляд справи (а.с. 29).

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» задоволено на 23,81 % та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково на 76,19 % то судовий збір підлягає стягненню за подання позову з відповідача в сумі 639,06 грн (2684 х 23,81 %) , за подання апеляційної скарги з позивача в сумі 3067,40 грн (4026 х 77,23 %).

Крім того, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» підлягає стягненню витрати на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 1 190,50 грн (5000 грн х 23,81 % ).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16 серпня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким :

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (, місцезнаходження: 79037, м.Львів, вул.Богдана Хмельницького, буд. 212, офіс 413) заборгованість за тілом кредиту в сумі 15695,68 гривень.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 1190,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) судовий збір в розмірі 639,06 грн (за подання позову).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ ФАЙНЕНС» (, юридична адреса: вул. Богдана Хмельницького, 212, оф.413, м. Львів) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 3067,40 грн ( за подання апеляційної скарги ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді