Справа № 946/1606/24
Провадження № 2/946/1987/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 серпня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Пащенко Т.П.
за участю секретаря Калєвої С.С..
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізмаїлі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення, -
Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Представник позивачки - адвокат Корецька Л.А. надала суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглянути справу у її відсутність та у відсутність позивачки, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи позивача.
Згідно ч.2 ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, статей 11, 15, 16, 22, 23 ЦК України потерпіла особа, якій завдано збитків або завдано моральної шкоди внаслідок порушення її прав, має право на звернення до суду за захистом своїх прав.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Застосування цього способу захисту визначається положенням ст. 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (ст. 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.
Частиною 1 ст. 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
В правовідносинах, що склались між сторонами має місце заподіяння шкоди, яка завдана кримінальним правопорушенням (злочином).
Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Зі змісту вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_2 цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 не розглядався.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2023 року, справа №946/6867/23, провадження №1-кп/946/572/23, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК, та призначено йому покарання у виді виправних робіт на строк один рік з відрахуванням двадцяти відсотків суми його заробітку в дохід держави (а.с.7-8).
Вироком суду встановлено, що 13.09.2022 близько 23:00 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_2 , знаходячись в гостях за адресою: АДРЕСА_1 (далі - с.Саф`яни), у ході виниклої сварки, на ґрунті особистих неприязних відносин зі своєю свахою ОСОБА_1 , маючи умисел на заподіяння їй тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків в результаті своїх дій, під час застілля, умисно взяв зі столу чашку та кинув у ОСОБА_1 , після чого підійшов до неї ближче, схопив рукою за волосся, потягнув до себе та почав наносити останній удари рукою в область голови в хаотичному порядку загальною кількістю до п`яти ударів. Далі, ОСОБА_1 прикрила голову руками, щоб захиститись від ударів, і в цей час ОСОБА_2 , продовжуючи свій протиправний умисел, наніс останні декілька хаотичних ударів кулаками по рукам загальною кількістю до п`яти ударів, у результаті чого спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лівої кисті - вивиха середньої фаланги третього пальця, осколкового перелому середньої фаланги четвертого пальця з незначним зміщенням уламків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я строком понад три тижні (більше ніж 21 день). Крім того, ОСОБА_1 також спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців на передній поверхні лівого плеча у верхній третині, на передній поверхні шиї у верхній третині, садна в лівій тім`яній ділянці на лівій щоці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень по критерію тривалості розладу здоров`я строком не більше шести днів. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК, а саме умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом встановлено, в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 завдані тілесні ушкодження ОСОБА_1 , які призвели до розладу її здоров`я строком понад три тижні.

Відповідно до довідки №3230 ОСОБА_1 14.09.2022 року звернулася до травмпункту КНП ІМР ІР ОО «Ізмаїльська МЦЛ» з діагнозом: закритий перелом IV п. лівої кісті, закритий вивих ІІІ п. лівої кисті (а.с.20).

Згідно з висновком лікаря - кардіолога від 24.04.2023 року ОСОБА_1 визначено діагноз: неврологічна хвороба ІІ ст. (а.с.21).

Відповідно до висновку щодо дослідження щитовидної залози від 04.05.2023 року встановлено диффузні зміни щитовидної залози по типу аутоімунного тиреоидита. Вузол правої частки щитовидної залози. TIRADS 3 (а.с.22).

Як вбачається з дослідження «Ехокардіографія», пройденої ОСОБА_1 , встановлено: виражена гіпертрофія ЛЖ, порушення диастолическої функції ЛЖ по типу порушення релаксації. Полості серця не розширені. Одиничні кальцинати митрального клапану. Зон гипо- та акинезіїї не виявлено (а.с.23).

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою понесені витрати на ліки і на обстеження на суму 4562,52 грн., що підтверджується квитанціями: від 09.01.2024 року на суму 306,88 грн., 150,04 грн., від 10.12.2023 року на суму 150,68 грн., від 29.12.2023 року на суму 552,40 грн., від 08.01.2024 року на суму 700,00 грн., від 16.01.2024 року на суму 70,00 грн., від 09.12.2023 року на суму 780,00 грн., від 09.11.2023 року на суму 510,00 грн., від 10.11.2023 року на суму 411,92 грн., від 10.12.2023 року на суми 470,40 грн., 128,20 грн., від 05.10.2022 року на суму 166,00 грн., від 18.10.2022 року на суму 166,00 грн. (а.с.16-17).

Також, відповідно до квитанцій до платіжної інструкції від 15.09.2022 року позивачкою сплачено 429,00 грн. на оплату судової-медичної експертизи встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (а.с.11).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення витрат на придбання ліків, рентгенівського дослідження та на оплату судової-медичної експертизи з встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума матеріальної шкоди у розмірі 4991,52 грн. (4562,52 + 429,00) грн., які підтверджені документально.

Щодо стягнення у відшкодування втраченого заробітку позивачки за період непрацездатності у сумі 10 383,33 грн., суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

В силу ч. 2 ст. 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно із частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 вона працювала з 27.08.2019 року на посаді кухаря в Дошкільному навчальному закладі «Золотий ключик».

З 14.09.2022 року по 30.10.2022 року вона не мала можливості працювати, оскільки 14.09.2022 року їй була проведена гіпсова іммобілізація, що підтверджується довідкою КП «Ізмаїльська міська центральна лікарня» №3230 від 14.09.2022 року.

В подальшому наказом №26/К від 30.11.2022 року ОСОБА_1 була звільнена з посади кухаря в Дошкільному навчальному закладі «Золотий ключик» на підставі пункту статті 38 КЗпП України.

Оскільки станом на вересень 2022 року середньомісячний заробіток позивачки був меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Таким чином, при обчисленні розміру втраченого заробітку судом береться до уваги п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, що становить 32500 грн.

Однак виходячи з диспозитивності судового процесу, а саме у зв`язку з тим, що позивачка просить суд стягнути на її користь з відповідача 10383,33 грн., суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині позову підлягають задоволенню в сумі 10383,33 грн.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачки у розмірі 100 000,00 грн., суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. №5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Суд вважає доведеним наявність заподіяння моральної шкоди позивачці внаслідок дій відповідача.

Тому, виходячи із характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнала позивачка, характеру немайнових втрат, а також враховуючи, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність у відповідності до ст. 3 ЦК України, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає сума у розмірі 30 000,00 грн.

Отже, в силу ст. ст. 23, 1167 ЦК України суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 30 000,00 грн. на користь ОСОБА_1 , оскільки такий розмір моральної шкоди при встановлених обставинах становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивачки.

За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а саме, стягненню підлягає сума матеріальної шкоди у розмірі 15374,85 грн., з яких: 4991,52 грн. на придбання ліків, рентгенівського дослідження та на оплату судової-медичної експертизи; 10 383,33 грн. у відшкодування втраченого заробітку та сума моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Згідно з ч.1, 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати в розмірі 473,09 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (39,06 %) порахувати

Керуючись ст.ст.4, 11, 12,13,15, 16, 22, 23, 76-83, 95,141, 258, 259, 263 - 265, 268, 274, 281, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 23, 611, 625, 979, 1166, 1167, 1177, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_1 », на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_2 », суму матеріальної шкоди у розмірі 15374,85 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят чотири гривні вісімдесят п`ять копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_1 », на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_2 », суму моральної шкоди у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч гривень нуль копійок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - « НОМЕР_1 », в дохід держави судовий збір у розмірі 473,09 (чотириста сімдесят три гривні дев`ять копійок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Т.П.Пащенко