П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 568/1010/21

Провадження № 22-ц/4815/132/24

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Троцюк В.О.

Рішення суду (вступна і резолютивна частини)

проголошено о 14 год. 15 хв. 31 жовтня 2023 року

у м. Радивилів Рівненської області

Дата складання повного тексту рішення: 10 листопада 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

секретар судового засідання: Мороз А.В.

за участі: ОСОБА_1 та її представника адвоката Пащука Тараса Сергійовича, ОСОБА_2 та його представника адвоката Прядуна Олександра Марковича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя і позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що сторони уклали шлюб 05 серпня 1994 року, а з 2016 року між ними зникли взаєморозуміння і взаємоповага, почастішали сварки та конфлікти, вони почали вести окремий побут і бюджети. Тому вважає, що шлюб носить формальний характер, а подальше його збереження є недоцільним.

З приводу поділу спільного сумісного майна подружжя, то покликалася на те, що під час перебування сторін у шлюбі ними було набуто житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 182, 2 м2, житловою 106, 4 м2 (реєстраційний номер: 35399490); виробничий будинок зерносховище з добудовою загальною площею 875, 6 м2 по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер: 258); автомобіль марки Scoda модель Octavia А5, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; грошові кошти, розміщені на банківських рахунках (депозити, поточні рахунки, карткові рахунки) на ім`я відповідача В АТ КБ "Приватбанк", інформацією про розмір яких позивач не володіє внаслідок її приховування ОСОБА_2 .

Також вказує, що ОСОБА_2 володіє часткою у статутному капіталі Фермерського господарства "АгроСитне" (далі ФГ "АгроСитне") у розмірі 255 гривень, що складає 51%. Тобто вона має право на частку вартості внесеного майна у разі поділу майна подружжя або право вимоги отриманого доходу від діяльності підприємства.

Крім того, відповідач без згоди ОСОБА_1 привласнив шляхом зняття з рахунку АТ КБ "Приватбанк" 310 000 гривень, які були спільним сумісним майном подружжя.

Виходячи з наведеного, просила розірвати шлюб між сторонами та поділити майно таким чином:

-визначити кожному по частці житлового будинку АДРЕСА_1 ;

-визначити кожному по частці виробничого будинку зерносховища з прибудовою по АДРЕСА_2 ;

-визначити кожному по частці у праві власності на транспортний засіб марки Scoda модель Octavia А5, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-визнати грошові кошти у розмірі 310 000 гривень спільним сумісним майном подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 155 000 гривень та стягнувши із ОСОБА_2 на користь позивача;

-визнати грошові кошти, що розміщені на банківських рахунках (депозити, поточні рахунки, карткові рахунки) на ім`я ОСОБА_2 у АТ КБ "Приватбанк", спільним сумісним майном подружжя, визнавши за ОСОБА_1 право власності на частку грошових коштів, що розміщені на банківських рахунках (депозити, поточні рахунки, карткові рахунки) на ім`я ОСОБА_2 у АТ КБ "Приватбанк";

-стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини отриманих доходів від діяльності Фермерського господарства "АгроСитне".

Ухвалою Радивилівського районного суду від 02 листопада 2021 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, а провадження у справі в цій частині закрито.

У червні 2022 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, де зазначав про те, що спільним сумісним майном подружжя є транспортний засіб ВАЗ 2107, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; транспортний засіб Scoda Roomster TDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, чорного кольору, зареєстрований у 2018 році у МРЕВ Рівне; пенсійні виплати на користь ОСОБА_1 за час з 01 січня 2016 року по жовтень 2021 року у розмірі 102 496 гривень; заробітна плата на користь ОСОБА_1 за час з 01 січня 2016 року по жовтень 2021 року у розмірі 134 098 гривень; грошові кошти у розмірі 100 000 гривень, які ОСОБА_1 отримала від СФГ "Перемога" на лікування ОСОБА_2 .

Щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , то вважав, що цей обєкт є його особистою приватною вланістю, а виробниче приміщення по вулиці Молодіжна, 2и, у с. Ситне Радивилівського району Рівненської області є вланістю ФГ "АгроСитне" як його частка у статутному капіталі.

Тому просив

-визначити кожному по частці у праві власності на транспортний засіб ВАЗ 2107, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

-визначити кожному по частці у праві власності на транспортний засіб Scoda Roomster TDI, реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2012 року випуску, чорного кольору, зареєстрований у 2018 році у МРЕВ Рівне;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частку пенсійних виплат у розмірі 51 248 гривень;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частку заробітної плати у розмірі 134 098 гривень;

-визнати грошові кошти у розмірі 100 000 гривень, які ОСОБА_1 отримала у СФГ "Перемога" на лікування ОСОБА_2 , спільним сумісним майном подружжя і стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000 гривень.

Ухвалою Радивилівського районного суду від 03 серпня 2022 року передано матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя для об`єднання в одне провадження зі справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Радивилівського районного суду від 04 серпня 2022 року об`єднано в одне провадження справу №568/1010/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя зі справою №568/648/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Радивилівського районного суду від 31 жовтня 2023 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 в частині поділу автомобіля марки Scoda модель Octavia А5, 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , а провадження у спарві в цій частині закрито.

Прийнято відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_1 в частині поділу автомобіля ВАЗ 2107, 1992 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а провадження у справі в цій частині закрито.

Рішенням Радивилівського районного суду від 31 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 і позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- частку житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 182, 2 м2, житловою 106, 4 м2.

- частку виробничого будинку зерносховища з прибудовою загальною площею 875, 6 м2 по АДРЕСА_2 ;

Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на грошові кошти у розмірі 310 000 гривень, що були розміщені ОСОБА_2 на банківських рахунках, відкритих у АТ КБ "Приватбанк" та отримані ним згідно з квитанцією від 16 червня 2021 року.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за частку у спільному майні (грошових коштах) у розмірі 155 000 гривень.

В задоволенні решти позову ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 477, 59 гривень судових витрат.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 4 540 гривень судового збору.

Зауважено, що заходи забезпечення позову продовжуватимуть діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням чинності.

На судове рішення обома сторонами подано апеляційні скарги.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим внаслідок неповноти з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильності застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про помилковість відмови суду у позові в частині вимог про визнання грошових коштів, які розміщені на банківських рахунках на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ "Приватбанк", спільним сумісним майном з покликанням на відсутність доказів наявності цих коштів, адже довідка банку не містить вказівки про споживача. При цьому хибно взято до уваги обставину залишку коштів на рахунках станом на 05 травня 2022 року, тоді як шлюб між сторонами розірвано 26 жовтня 2021 року, тобто суд не володів інформацією про ці кошти станом на 26 жовтня 2021 року.

Натомість заявник звертає увагу, що в інформації АТ КБ "Приватбанк" від 16 травня 2022 року №20.1.0.0.0/7-220511/11/3791 відображені номери рахунків, номери договорів, дати відкриття рахунків, валюта і залишок коштів на них щодо ОСОБА_2 . Сумарний залишок коштів станом на 16 травня 2022 року складав 187 524, 37 гривень та 2 769, 67 доларів США. На день забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти 07 липня 2021 року сторони перебували у шлюбних відносинах, а, отже, ці кошти були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і ОСОБА_2 був не вправі розпоряджатися ними.

В зв`язку з цим не було враховано норми ст. 70 СК України, ст. 372 ЦК України, позицію Верховного Суду, що висловлена у постанова від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, від 15 червня 2020 року у справі №430/1281/14-ц, від 16 червня 2021 року у справі №686/280/17, від 20 червня 2018 року у справі №756/14404/15 і від 19 червня 2019 року у справі №761/32404/14-ц, а також роз`яснення пунктів 21, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя".

З викладених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання грошових коштів на банківських рахунках на ім`я ОСОБА_2 спільним сумісним майном подружжя, визнання за нею права на цих коштів та стягнення на її користь, задовольнивши позов у цій частині. В решті залишити без змін.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 , покликаючись на помилковість оскаржуваного рішення, що полягало у порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просив його скасувати, відмовивши ОСОБА_1 у позові та задовольнивши позов ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, звертає увагу на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 збудований ним особисто до укладення шлюбу між сторонами, про що свідчать довідка №3-517 від 16 серпня 2021 року, копії квитанцій і накладних про придбання будівельних матеріалів. Ці ж обставини підтвердили і свідки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . З огляду на ці обставини судом не застосовано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №1303/1459/12.

Щодо виробничого будинку зерносховища з прибудовою, то цей об`єкт є власністю ФГ "АгроСитне" відповідно до ст. 20 Закону України "Про фермерські господарства".

Грошові кошти у розмірі 310 000 гривень були використані в інтересах сім`ї, а саме на лікування заявника, на повернення боргів, на утримання житлового будинку і оплату комунальних платежів. Тобто вони також не підлягають поділу.

З приводу грошових коштів, які знаходяться на його рахунку і які арештовані внаслідок забезпечення позову, то вказував, що вони є заощадженням його пенсійних виплат, про що стверджується відповідною довідкою банку і випискою про рух коштів.

Не погоджувався із висновками суду про відсутність підстав для поділу пенсійних коштів і заробітної плати ОСОБА_1 за час із 01 січня 2016 року по жовтень 2021 року, адже отримані за наведений час кошти вона не використовувала для задоволення потреб сім`ї та на утримання майна. Тому вважає, що має право на частину цих коштів.

Крім того, ОСОБА_1 неправомірно заволоділа сумою у 100 000 гривень, які було виділено заявнику на лікування відповідно до наданої Головним управлінням Державної податкової служби України у Рівненській області інформації.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційних скарг.

Як з`ясовано судом, сторони 05 серпня 1994 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Ситненської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, актовий запис №8, що ними не заперечується і підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторним) серії НОМЕР_5 , виданим Радивилівським відділом ДРАЦС у Дубенському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (т.1 а.с.15)

26 жовтня 2021 року шлюб між ними розірвано, що також визнається ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та підтверджено рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 26 жовтня 2021 року, що набрало законної сили (т.2 а.с.91)

З Витягу про державну реєстрацію прав від 06 грудня 2011 року №32357747 вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності серії НОМЕР_6 , виданого Виконавчим комітетом Ситненської сільської ради, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.23)

Між тим, ОСОБА_2 заперечував проти визнання житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, вказуючи, що будинок був побудований ним у 1993 році, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_1 .

З довідки Крупецької сільської ради Дубенського району №3-517 від 16.08.2021 видно, що відповідно до записів у погосподарській книзі №9 за 1991-1993 роки ОСОБА_2 зареєстрований та проживає з 26 серпня 1993 року в будинку 1993 року побудови за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.53).

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 у судовому засіданні показали, що тривалий час, поки будувався будинок, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкали у будинку для тимчасового проживання ("времянці"). В житловому будинку сім`я ОСОБА_10 почала проживати приблизно з 1999 року.

При ухваленні свого рішення судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, допоки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Встановлено, що на підставі рішення Виконавчого комітету Ситненської сільської ради Радивилівського району Рівненської області від 28 листопада 2011 року №11 державну реєстрацію житлового будинку АДРЕСА_3 як новоствореного майна здійснено 06 грудня 2011 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Саме з часу державної реєстрації нерухомого майна і виникає право власності на нього.

Цей факт засвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2011 року і витягом №32357747 про державну реєстрацію прав від 06 грудня 2011 року (т. 1 а.с. 22, 23).

Відповідно до ст.ст. 57, 60, 61 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельна ділянка, набуті внаслідок приватизації.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.ст. 181, 182, 331 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об`єкт.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року №1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» прийняття в експлуатацію закінчених об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності об`єкта до експлуатації за його цільовим призначенням відповідно до будівельних норм та правил. Отже, саме із цього моменту новостворене майно з категорії новобудови переходить до категорії майна як об`єкта цивільного права.

Оскільки право на спірний житловий будинок у АДРЕСА_1 виникло в період шлюбу, то це нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому підлягає поділу між сторонами у рівних ідеальних частках. Тобто позов у цій частині обґрунтовано підлягає до задоволення.

Отже, судом попередньої інстанції правильно залишені без уваги посилання ОСОБА_2 про те, що спірний житловий будинок створений як об`єкт цивільного права особисто ним до укладення шлюбу з ОСОБА_1 , адже в судовому засідання встановлено, що завершення будівництва будинку здійснювалося під час перебування сторін у шлюбі. ОСОБА_2 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно, не надано належних доказів на підтвердження своїх доводів про те, що майно, яке є предметом спору, було придбано виключно за його особисті кошти.

З огляду на ці обставини також є необґрунтованими його аргументи, висловлені в апеляційній скарзі, про те, що житловий будинок АДРЕСА_1 побудований виключно ним до шлюбу сторін і право власності на нього належить особисто йому.

Щодо позовної вимоги про поділ виробничого будинку зерносховища з прибудовою, то суд правильно звернув увагу на таке.

Покликання ОСОБА_2 , що це майно не може бути предметом поділу між подружжям з тих підстав, що воно є власністю юридичної особи ФГ «АгроСитне» є безпідставним та спростовується обставинами справи. Так, з витягу з протоколу №1 зборів співвласників майна колишніх членів КСП «Перемога» від 04 березня 2012 року видно, що будівлю зерносховища в с.Ситне вартістю 39 298 гривень видано ОСОБА_2 в рахунок паїв згідно із списком власників. (т.1 а.с.30)

Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ №224548 підтверджується право ОСОБА_2 на пайовий фонд майна колишнього КСП «Перемога» в частці 1,85%, що в грошовому еквіваленті становить 39 298 гривень (т.1 а.с.32)

Відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 є власником виробничого будинку зерносховища з прибудовою, розташованого в АДРЕСА_2 . Підставою виникнення права власності на нерухоме майно є витяг з протоколу від 04 березня 2012 року, акту прийому-передачі нерухомого майна від 04 березня 2012 року та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії РВ №224548. Дата державної реєстрації права власності: 02 березня 2020 року (т. 1 а.с.29)

Отже, право на спірний виробничий будинок зерносховище з прибудовою в АДРЕСА_2 , набуто під час шлюбу. Тому це нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а, отже, є об`єктом поділу між сторонами по ідеальній частці кожному.

З приводу доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що виробничий будинок зерносховище з прибудовою в АДРЕСА_2 є власністю ФГ "АгроСитне", то з ними теж погодитися не можна, адже не спростовують правильності висновків суду.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 у частині стягнення частини коштів, що знаходились на банківських рахунках ОСОБА_2 та були ним отримані готівкою 16 червня 2021 року в розмірі 310 000 гривень, суд обгрунтовано врахував, що ОСОБА_2 в судовому засіданні визнано той факт, що у період шлюбу із 12 грудня 2012 року по 25 серпня 2021 року він отримував пенсію, яка надходила на банківський рахунок у АТ КБ «Приватбанк». Грошові кошти накопичувались на рахунку і він їх не використовував. Лише 16 червня 2021 року ОСОБА_2 зняв з банківського рахунку кошти в розмірі 310 000 гривень.

З довідки АТ КБ «Приватбанк» від 25 серпня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на 25.08.2021 має в банку картку НОМЕР_7 (рахунок НОМЕР_8 ), на яку отримує пенсійні виплати (т.1 а.с.65.)

Довідками від 25 серпня 2021 року стверджується, що АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 в період з 24 грудня 2014 року по 23 липня 2021 року на рахунок було зараховано кошти (виплата Пенсійного фонду України, пенсія) в загальній сумі 320 447,05 гривень, що засвідчено випискою по картці/рахунку НОМЕР_7 (т.1 а.с.66-71)

Відповідно до квитанції АТ КБ «Приватбанк» від 16 червня 2021 року з картки НОМЕР_9 ОСОБА_2 було видано готівку в сумі 310 000 гривень. (т.1 а.с.36)

Отже, грошові кошти (пенсійні виплати), які знаходились на рахунку у АТ КБ «Приватбанк», надійшли на рахунок та зберігались на банківському рахунку ОСОБА_2 .

Незалежно від того, що ці кошти внесені і знаходилися на банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_2 , вони є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягають поділу у рівних частках між сторонами по 155 000 гривень кожному.

Тому не можна погодитися і з посиланнями ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що грошові кошти у сумі 310 000 гривень витрачено в інтересах сім`ї, в зв`язку з чим не підлягають поділу.

Щодо вимоги про визнання грошових коштів, які розміщені на банківських рахунках (депозити, поточні рахунки, карткові рахунки) на ім`я ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» спільним майном подружжя та визнання за позивачем права власності та стягнення на її користь частини грошових коштів, суд звернув увагу на те, що ОСОБА_1 зазначав про відсутність інформації стосовно розміру коштів, які розміщені в банківській установі.

При цьому суд з метою повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, правильно витребував від АТ КБ «Приватбанк» копії договорів банківських вкладів ОСОБА_2 за період з 01 січня 2018 року по час вирішення справи, виписки по рахунках, відкритих на підставі цих договорів та виписки про рух коштів за банківськими рахунками.

Встановлено, що ОСОБА_2 укладено з АТ КБ «Приватбанк» такі договори: договір SAMDNWF701 вклад «Стандарт» строковий на 12 міс., від 24.02.2021, початкова сума вкладу 942,54 USD (т.2 а.с.2), договір SAMDNWF401 вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. від 20.11.2020, початкова сума вкладу 23 500 UAH (т.2 а.с.3), договір SAMDNWF501 вклад «Стандарт» строковий на 6 міс., від 13.02.2019, початкова сума вкладу 907,19 USD (т.2 а.с.4), договір SAMDNWF901 вклад «Стандарт» строковий на 6 міс. від 16.01.2019, початкова сума вкладу 58 017 UAH (т.2 а.с.3)

ОСОБА_2 в АТ КБ «Приватбанк» відкрито 15 рахунків: 7 рахунків в національній валюті та 8 валютних рахунків. Станом на 05 травня 2022 року залишок коштів на рахунках становив: 2 769,67 USD та 187 524,37 UAH (т.2 а.с.1).

З роз`яснень пунктів 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року видно, що вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язанням, що виникли в інтересах сім`ї.

Обгрунтованим колегія суддів вважає висновок суду про те, що позивач належним чином не вмотивувала своїх вимог і не надала об`єктивних та переконливих доказів наявності готівкових і грошових коштів, розміщених у АТ «Приватбанк», посилаючись лише на довідку, де вказуються назви договорів, суми вкладів та дати їх оформлення. Ця довідка не містить вказівки про те, хто укладав договори, та володільця цієї інформації. (т.1 а.с.7)

При цьому обгрунтовано враховано, що відомості про залишок грошових коштів на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , надані АТ КБ «Приватбанк» зазначені станом на 05 травня 2022 року, тоді як шлюб між сторонами розірвано 26 жовтня 2021 року.

З правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №756/14404, вбачається, що грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувались на розрахунковому рахунку, є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу.

З правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, оскільки шлюб між сторонами розірвано 26 жовтня 2021 року, а ОСОБА_1 не надала інформації про залишок коштів на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 станом на час розірвання шлюбу, позов у цій частині задоволеним не може бути.

Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неправильне застосування норм матеріального права і помилковість тверджень стосовно відмови у позові у цій частині на увагу не заслуговують та спростовуються правильністю висновків суду.

Правильно судом вирішено і спір про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача частини отриманих доходів від діяльності ФГ «АгроСитне» за час із 06 листопада 2015 року по 16 липня 2021 року.

З витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видно, що ФГ «Агроситне» зареєстроване 06 листопада 2015 року, розмір статутного фонду складає 500 гривень. Засновники господарства: ОСОБА_9 , розмір внеску до статутного фонду 170,00 гривень; ОСОБА_2 , розмір внеску до статутного фонду 255,00 гривень; ОСОБА_11 , розмір внеску до статутного фонду 25,00 гривень; ОСОБА_8 , розмір внеску до статутного фонду 25,00 гривень; ОСОБА_12 , розмір внеску до статутного фонду 25,00 гривень. Кінцевий бенеціфіарний власник та керівник господарства ОСОБА_2 (т. 1 а.с.39)

Головне управління Державної податкової служби України у Рівненській області своїм листом від 09.03.2022 №871/17-00-18-04-05 ствердило, що згідно з податковою звітністю дохід ФГ «Агроситне» складає: за 2015 рік 0 грн, за 2016 рік 0 грн., за 2017 рік 114607,0 грн., за 2018 рік 987981,0 грн., за 2019 рік 515506 грн., за 2020 рік 733340,0 грн., за 2021 рік 2866750,0 грн. Починаючи з ІІ півріччя 2016 року, ФГ «АгроСитне» перебуває на спрощеній системі оподаткування. (т.1 а.с.114)

Відповідно до ст.ст. 57, 61 СК України, ст. 52 ЦК України та роз`яснень пункту 29 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» майно фізичної особи - підприємця не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право лише на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ГК України громадянин-підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у ст. 44 цього Кодексу, одним з яких є здійснення підприємництва на основі вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом.

Згідно з пунктом 177.2. ст. 177 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

При цьому частина перша ст. 142 ГК України передбачає, що прибуток (дохід) суб`єкта господарювання є показником фінансових результатів його господарської діяльності, яка визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань. Склад валового доходу та валових витрат суб`єктів господарювання визначається законодавством. Для цілей оподаткування законом може встановлюватися спеціальний порядок визначення доходу як об`єкта оподаткування.

З урахуванням наведеного суд зробив правильний висновок, що кожен з подружжя має право претендувати виключно на частку одержаного, тобто чистого доходу, отриманого від господарської (підприємницької) діяльності іншого з подружжя, а не нарахованого сукупного доходу.

ФГ «АгроСитне», засновником та керівником якого є ОСОБА_2 , знаходиться на спрощеній системі оподаткування, у зв`язку з чим дохід, який вказаний в інформації Головного управління Державної податкової служби України у Рівненській області, є загальним доходом підприємства.

Окрім того, 26 жовтня 2021 року шлюб між сторонами розірвано, а сторони фактично припинили відносини, перестали вести спільне господарство і побут, мати спільний бюджет, тоді як довідка про дохід ФГ «АгроСитне» містить інформацію про дохід за весь 2021 рік.

При цьому суд не є податковим агентом і не вправі визначати чистий дохід суб`єкта підприємницької діяльності з урахуванням податків, зборів та інших необхідних платежів, які підлягають відрахуванню. Позивач теж не надала такої інформації і не клопотала про призначення відповідної судової експертизи чи проведення фахового письмового дослідження, тобто не обґрунтувала належним чином своїх вимог.

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на частину доходу ОСОБА_1 , які вона отримала як заробітну плату та пенсію, то правильним є висновок стосовно відмови у цій частині позову. Так, ОСОБА_2 просив стягнути на його користь частину доходу ОСОБА_1 у виді отриманої пенсії за період з 01 січня 2016 року по жовтень 2021 року в розмірі 51 248 гривень та отриманої заробітної плати за період з 01 січня 2016 року по жовтень 2021 року в розмірі 134 098,0 гривень.

Відповідно до ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Роз`яснення пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказують, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Суд звернув увагу, що право здійснити поділ майна подружжя існує лише на те майно, яке наявне на час розгляду справи.

Між тим, отримані судом докази розміру отриманих доходів ОСОБА_1 у вигляді заробітної плати та пенсії не свідчать про наявність заробітної плати та пенсії на час вирішення спірних правовідносин. Також ним не надано доказів їх витрачання ОСОБА_1 не в інтересах сім`ї. Не було надано і доказів про те, що отримані нею грошові кошти знаходяться на банківському вкладі та наявні на час розгляду справи.

За цих обставин колегія суддів не може погодитися із аргументами ОСОБА_2 , висловлених в апеляційній скарзі, про наявність підстав для поділу пенсійних коштів і заробітної плати ОСОБА_1 за час із 01 січня 2016 року по жовтень 2021 року.

Також судом правильно відмовлено і в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 частини коштів, виділених СФГ «Перемога» на його лікування в розмірі 100 000 гривень, та якими безпідставно заволоділа відповідач.

Так, ОСОБА_2 у 2017 році хворів та двічі знаходився на стаціонарному лікуванні у ДУ "Інститут серця", де йому проведено оперативне втручання протезування аортального клапана та аорто-коронарне шунтування, що підтверджується виписками з історії хвороби №2645/17 від 10.05.2017 та №4844/17 від 29.05.2017 (т.1 а.с.61, 62)

З інформації Головного управління Державної податкової служби України у Рівненській області вбачається, що у другому кварталі 2017 року ОСОБА_1 отримала від СФГ «Перемога» допомогу на лікування та медичне обслуговування в розмірі 100 000 гривень (т.2 а.с.149). Разом з тим ОСОБА_2 , заявляючи вимогу про стягнення частини 100 000 гривень, не підтвердив об`єктивними і переконливими доказами ту обставину, що отримані ОСОБА_1 кошти були використанні в її особистих інтересах.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про використання 100 000 гривень в особистих інтересах.

Решта покликань апеляційних скарг колегією суддів також відхиляються як необґрунтовані та як такі, що не містять обставин, які могли би бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до часткового застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягали сторони, суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1 та відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

З огляду на правила ст. 141 ЦПК України внаслідок відхилення апеляційної скарги понесені заявниками судові витрати їм не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 13.02.2024

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

Н.М.Ковальчук