КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9224/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною адвоката Мельниченка Миколи Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року у складі судді Матвєєвої Ю.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь страхове відшкодування у розмірі 20 037 грн 24 коп, а з ОСОБА_2 - матеріальні збитки спричиненні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9 089 грн 14 коп.

Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2023 року приблизно о 08 год. 20 хв. у м. Києві на вул. В. Винниченка, 18 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Nissan Juke» державний номерний знак НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення автомобілем «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_2 під її керуванням внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, винним у якій визнано ОСОБА_2 .

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Nissan Juk» державний номерний знак НОМЕР_1 була застраховано в ПрАТ «УПСК».

19 вересня 2023 року позивачкою до ПрАТ «УПСК» подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування.

07 листопада 2023 року відповідачем на користь ОСОБА_1 було сплачено 20 964 грн 65 коп страхового відшкодування, проте вказана сума є заниженою та була визначена без погодження з нею.

10 жовтня 2023 року для оцінки нанесеного в результаті аварійного пошкодження належного їй автомобіля позивачка звернулася до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 та отримала звіт 86/71.10.23 про оцінку вартості матеріального збитку від 16 жовтня 2023 року, згідно якого внаслідок ДТП вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА RIO» державний номерний знак НОМЕР_2 , становить - 41 001 грн 89 коп, а вартість його відновлювального ремонту - 57 005 грн 54 коп.

Отже, відповідач повинен доплатити 20 037 грн 24 коп страхового відшкодування, а ОСОБА_2 матеріальні збитки спричиненні внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 9 089 грн 14 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мельниченко М.С. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що районний суд відмовляючи в задоволенні позову, з посиланням на положення ст.34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дійшов висновку, що аналіз зазначених норм законодавства дозволяє зробити висновок що порядок визначення розміру збитків встановлений таким чином, що у випадку відсутності порушення страховиком терміну огляду транспортного засобу фактично унеможливлює залучення іншого спеціаліста (оцінювача, експерта) для визначення розміру саме страхового відшкодування.

При цьому зазначає, що визначений п. 34.2 ст. 34 Закону №1961 строк ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» не було порушено, огляд автомобіля позивача було проведено в межах визначеного законом строку (на дев`ятий календарний день з дня подання позивачем повідомлення про ДТП), про що свідчить Акт огляду колісного транспортного засобу, який складався в присутності позивача, ним підписаний, при цьому зауважень щодо неправильності чи неповноти фіксації пошкоджень автомобіля позивача не надав. Таким чином у позивача не виникло права на самостійне обрання аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди.

Окрім того, вважає посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Судуу справі № 301/1075/15 безпідставними, із зазначенням того, що позивач не заявив клопотання під час судового розгляду про призначення судової автотоварознавчої експертизи, є необґрунтованим, адже на момент розгляду справи № 301/1075/15 діяла інша редакція ЦПК України.

Також вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги та не врахував ту обставину, що позивачем експертним шляхом було спростовано розмір збитку, визначеного страховиком та відповідно було належним чином доведено та обґрунтовано позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПрАТ «УПСК» просить рішення районного суду, яке ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи залишити без змін, посилаючись на те, що доводи викладені позивачкою в скарзі є безпідставними та необґрунтованими.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, 19 вересня 2023 року приблизно о 08 год 20 хв на вул. В. Винниченка, 18 у м. Києві ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Nissan Juke» державний номерний знак НОМЕР_1 не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з автомобілем «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 внаслідок чого відбулася дорожньо-транспортна пригода.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Власником автомобіля «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .

Установлено, що 19 вересня 2023 року позивачка звернулася до страховика із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування й на підставі п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем на підставі звіту № 479.23Е:СОС-32, від 23 жовтня 2023 року, складеного оцінювачем ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ОСОБА_4 , було виплачено страхове відшкодування, в сумі 20 964 грн 65 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Верховний суд у постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 520/8867/15-ц (провадження № 61-32624св18) дійшов висновку про те, що: "Ураховуючи вищевикладені вимоги закону та умови кредитного договору, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про стягнення з ТДВ СК "Альфа-Гарант" страхового відшкодування на користь позивача, виходячи із висновку від 29 лютого 2016 року № 388/15, складеного судовим експертом Корсаком А.П., не взявши до уваги того, що страхове відшкодування було визначене та перераховане потерпілій особі у відповідності до вимог статті 34 Закону, потерпілою особою отримане, заперечень від позивача щодо розміру такого відшкодування страховиком не надходило."

Верховний суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 638/16531/16-ц (провадження № 61-16801св18) дійшов висновку про те, що: "Судами не встановлено обставин, які б свідчили, що звіт № 15808 від 7 грудня 2015 року та дослідження № 18393 від 9 лютого 2016 року проведені страховою компанією з порушеннями законодавства і позивач реалізував своє право на їх оскарження або заперечував відповідні дослідження, що свідчить про його фактичну згоду із їх результатами. За таких обставин покладення судами першої та апеляційної інстанцій в основу оскаржуваних рішень звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 94/10/15, наданого позивачем в обґрунтування позову, суперечить вимогами цивільного процесуального законодавства і статтям 30.1, 30.2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ".

Відповідно до матеріалів справи, після подачі 19 вересня 2023 року до ПрАТ «УПСК» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, 28 вересня 2023 року аварійним комісаром здійснено огляд автомобіля «КІА RIO», державний номерний знак НОМЕР_2 та складено акт огляду колісного транспортного засобу.

Згідно змісту акту, позивачка була присутня під час огляду транспортного засобу, будь-яких зауважень стосовно опису пошкоджень та характеру їх усунення не мала, про що свідчить її підпис.

Установлено, що 07 листопада 2023 року ПрАТ «УПСК» сплатило позивачці страхове відшкодування у розмірі 20 964 грн 65 коп, що підтверджується квитанцією № 162224622.

Заперечення щодо неправомірних дій аварійного комісара чи представника страховика під час огляду транспортного засобу та визначення розміру страхового відшкодування позивачем страховику не надавались.

Отже, страховик виконав свої зобов`язання перед позивачем, виплатив суму страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу у порядку та у спосіб, передбачений Законом.

Між тим, не отримавши у розрахунку страхового відшкодування, позивачка замовила окреме дослідження, яке проводилося без присутності страховика.

Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які б свідчили, що огляд транспортного засобу, аварійний сертифікат, розрахунок страхового відшкодування проведені з порушеннями законодавства і позивачка реалізувала своє право на їх оскарження або заперечувала відповідні дослідження, що свідчить про її фактичну згоду із їх результатами.

Верховний Суд у постанові від 11.12.2019 у справі № 206/5271/14-ц дійшов наступних висновків: «Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Ставка ПДВ встановлюються від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).Тобто вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ. Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами».

Матеріали справи не містять документів на підтвердження суми фактичних витрат на здійснення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивачки, які перевищують суму отриманого нею страхового відшкодування.

Установлено, що розмір страхового відшкодування, сплачений на користь позивачки, зменшено на суму податку на додану вартість (2158 грн 93 коп.), а тому у випадку проведення ремонту автомобіля у особи, яка є платником ПДВ, позивачка, надавши відповідні докази, не позбавлена можливості звернутися до страховика для компенсації понесених у зв`язку з цим витрат.

Відповідно до справи, ОСОБА_2 сплачено вартість фізичного зносу автомобіля в межах установленого страховою компанією розміру, у сумі 6 914 грн 51 коп (а.с. 184).

Колегія суддів вважає, що, враховуючи вищевикладені вимоги закону та письмові докази надані сторонами, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, визнавши долучений до справи звіт №86/71.10.2023, проведений на замовлення позивачки, неналежним доказом у справі.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє твердження апеляційної скарги про те, що долучений позивачкою звіт, яким установлено розмір матеріального збитку складено експертом-оцінювачем, попередженого про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

З урахуванням викладеного, складений на замовлення позивачки звіт не можна визнати таким, що має переваги над наданими відповідачем матеріалами.

Докази того, що долучений страховиком звіт № 479.23Е:СОС-32, від 23 жовтня 2023року, на підставі якого сплачено страхове відшкодування (а.с. 66-79), складений з порушенням законодавства, до справи не долучено.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Мельниченка Миколи Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: