Номер провадження: 22-ц/813/1997/24
Головуючий у першій інстанції Кисельова В.К.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Голенєва Олена Ігорівна

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року

у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-кредо» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчих документів,

встановив:

08 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-кредо» (далі ТОВ ФК «Інвест-Кредо») звернулося до суду із вказаною вище заявою, яка обґрунтована тим, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2013 року у справі №1527/20020/12 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в сумі 903641,42 грн., з яких: тіло кредиту складає 573388,09 грн., в тому числі прострочена заборгованість 68998,28 грн.; заборгованість за відсотками 330253,33 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 78964,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені судові витрати в сумі 1609,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені судові витрати в сумі 1609,50 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28 травня 2021 року у справі №1527/20020/12 замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання вказаного вище рішення суду першої інстанції, з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест-Кредо».

ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» звертало увагу суду, що воно, як стягувач набуло право вимоги до боржників від первісного кредитора на підставі договору про відступлення права вимоги №2299/К від 15 серпня 2020 року. Під час виконання цього договору, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» не отримував від ПАТ «Дельта Банк» оригінали виконавчих листів у справі або інші відомості стосовно їх місцезнаходження.

Посилаючись на викладені вище обставини, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» зазначає, що у товариства відсутні виконавчі листи, що позбавляє їх можливості забезпечити виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2013 року у справі №1527/20020/12.

Окрім цього, заявник зазначив, що існують також інші обставини, які перешкоджають виконанню судового рішення на підставі вже виданого виконавчого листа, а саме те, що оригінали виконавчих листів є втраченими.

З метою розшуку виконавчих листів, представником заявника було надіслано на адресу ПАТ «Дельта Банк» адвокатський запит, на який була надана відповідь про те, що виконавчі листи у справі №1527/20020/12 в АТ «Дельта Банк» відсутні.

Заявник з метою отримання інформації також звертався до державної виконавчої служби, і з листів останньої убачається, що виконавчі листи у справі №1527/20020/12 не перебувають на виконанні державної виконавчої служби.

Зважаючи на викладені вище обставини, а саме те, що як первісний кредитор, так і державна виконавча служба не надали заявнику інформації про місцезнаходження виконавчих листів, відтак, на думку заявника вони є втраченими.

Як на підставу для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» посилалося на те, що до травня 2021 року заявник не був наділений повноваженнями стягувача щодо виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2013 року у справі №1527/20020/12 та не міг вчиняти відповідних процесуальних дій для поновлення строків на пред`явлення виконавчих листів, а тому пропуск строків стався не з вини заявника.

Посилаючись на існування об`єктивної причини неможливості отримання та подання виконавчих листів, обумовленої відсутністю процесуального статусу у справі, який би дозволив йому вчиняти відповідні дії, заявник просив суд поновити строк для пред`явлення виконавчого листа у справі №1527/20020/12.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року поновлено ТОВ «ФК «Інвест-кредо» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів по справі №1527/20020/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Видано ТОВ «ФК «Інвест-кредо» дублікати виконавчих листів по справі № 1527/20020/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник-адвокат Голенєва О.І., звернулася з апеляційною скаргою у якій просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року скасувати, відмовити у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Інвест Кредо» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звернувшись із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, ТОВ ФК «Інвест Кредо» не зазначило мету отримання цього документа, не надало суду жодного належного та допустимого доказу втрати отриманого оригіналу виконавчого листа.

Окрім того, скаржниця зауважила про необхідність дотримання заявником при зверненні із заявою про видачу дублікату виконавчого документа строків, визначених пп.17.4 п.4 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України та на факт не надання ТОВ «ФК «Інвест Кредо» доказів того, що рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист не виконано, не доведено, що стягнення з боржника за виконавчим листом, дублікат якого заявник просив видати, на даний час не проведено.

На вказану апеляційну скаргу, ТОВ ФК «Інвест Кредо» подало відзив у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . На спростування доводів апеляційної скарги щодо відсутності доказів про втрату виконавчих листів, посилається на те, що у попереднього кредитора АТ «Дельта Банк» відсутній виконавчий документ, а державна виконавча служба не може підтвердити, що після закриття провадження по справі, виконавчий лист був повернутий попередньо кредитору, а тому виконавчі листи втрачені, та у суду першої інстанції були законні підстави для задоволення заяви в цій частині. Посилаючись на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06 зазначає, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органу державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. Щодо законності висновків суду в частині поновлення строків для пред`явлення виконавчих листів до виконання, зазначає, що у матеріалах справи містяться докази того, що попередній стягувач не отримував виконавчих листів, а виконавча служба не може підтвердити направлення цих листів стягувачу в спосіб і порядок, визначений законом. Також посилається на те, що до травня 2021 року, ТОВ ФК «Інвест Кредо» не було наділене повноваженнями стягувача щодо виконання рішення суду та не могло вчиняти відповідних процесуальних дій для поновлення строку на пред`явлення виконавчих листів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржниці адвоката - Голенєву О.І., яка підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів(посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, інтими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободі 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»),

Відповідно до ч. 3 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до п. 17.4 ч. 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України (в ред. 2017 року) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. Від останнього його відрізняє спеціальна позначка «Дублікат».

При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили.

У відповідності до підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2022 року у справі №2-1380/08 (провадження №61-10540св22) зазначено, що:

"при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист".

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2013 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2013 року ) передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон №1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 Розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до пункту 7 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акту не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі №3-рп/2001).

Згідно зі статтею 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 37 Закону №1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, згідно з пунктом 4 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону №1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону №1404-VIII).

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2013 року у справі №1527/20020/12 позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в сумі 903641,42 грн, з яких: тіло кредиту складає 573 388,09 грн, в тому числі прострочена заборгованість 68998,28 грн; заборгованість за відсотками 330253,33 грн, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 78964,05 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені судові витрати в сумі 1609,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» понесені судові витрати в сумі 1609,50 грн. Вирішуючи цю справу судом серед іншого встановлено, що 23 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір в іноземній валюті, який було забезпечено порукою.

Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1527/20020/12, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 21 серпня 2013 року було завершено на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", згідно постанови ВП№52278636 від 23 серпня 2018 року.

На момент винесення державним виконавцем 23 серпня 2018 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачу через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року №1381-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті", пунктом 2 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" якого передбачено, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

На час звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа (у лютому 2023 року) строк дії встановленої Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" заборони, з якою державний виконавець пов`язував неможливість виконання рішення суду закінчився (23 вересня 2021 року), тому заява ТОВ ФК «Інвест-Кредо» про видачу дубліката виконавчого листа вважається такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стосовно доводів скаржниці про те, що судом першої інстанції не встановлено, а заявником не доведено, що виконавчий лист по справі №1527/20020/12 є втраченим, колегія суддів зауважує про таке.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду, на підставі якого його видано, та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувана та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі №2-162/12 (провадження № 61-14111 св20).

Обґрунтовуючи заяву про видачу дублікату виконавчого листа, стягувач посилається на те, що у попереднього кредитора АТ «Дельта Банк» відсутній виконавчий документ, а державна виконавча служба не може підтвердити, що після закриття провадження по справі, виконавчий лист був повернутий попередньо кредитору. Однак на день звернення до суду із відповідною заявою оригінал виконавчого листа на адресу банку не надходив та його місцезнаходження не відоме.

Як убачається з листа начальника відділу другого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Стоніс Юрія, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №1527/20020/12, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 21 серпня 2013 року було завершено на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", згідно постанови ВП№52278636 від 23 серпня 2018 року.

При цьому, в апеляційній скарзі боржниця не заперечує ту обставину, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2013 року, на підставі якого було видано виконавчий лист, не втратило законної сили або було виконано.

Апеляційний суд також звертає увагу і на те, що відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ст. ст. 76-80 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, на підставі належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Разом з цим, матеріали справи не містять, а скаржницею не надано суду жодних доказів на спростування встановлених судом обставин, на які посилається стягувач обґрунтовуючи свою заяву стосовно втрати виконавчого листа, як і не спростовано обставин того, що рішення суду на підставі якого було видано виконавчий документ боржником виконане у добровільному чи б то примусовому порядку (у межах виконавчого провадження).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає вірними висновки суду про задоволення вимог вказаної вище заяви ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо».

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлених у справі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 05 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова