КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/4228/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4490/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Чабана Володимира Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Білінського Богдана Петровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року у складі судді Петрова Д.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 57 988 грн 87 коп. матеріального відшкодування, 100 000 грн моральної шкоди, 12 000 грн витрат на проведення будівельно-технічної експертизи та 12 000 грн витрат на правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що він є власником нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується інформаційною довідкою із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічним паспортом.

26 грудня 2022 року внаслідок пошкодження електричного водонагрівачу (бойлеру), розміщеного у квартирі, АДРЕСА_2 за вказаної вище адресою, що перебуває у власності відповідачки відбулось залиття належного позивачу нежитлового приміщення.

28 грудня 2022 року за участі позивача, комісія у складі представників КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва", склали акт про залиття нежитлового приміщення.

Згідно висновку експерта № 08/18-03/23 за результатами проведення будівельно- технічної експертизи від 02 березня 2023 року внаслідок залиття зазначеного вище нежитлового приміщення, вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) нежитлового приміщення, що розташоване в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 на час проведення дослідження складає 57 988 грн 87 коп.

Крім майнових збитків, позивачу заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 100 000 грн, вказуючи, що вона виразилась в тому, що позивач є інвалідом II групи (довічно) по захворюванню опорно-рухового апарату та переніс 3 медичні операції: дві було проведено в 2019 році та одну в 2021 році, що підтверджується відповідними медичними довідками та виписками. Затоплення належного позивачу приміщення завдало йому великих душевних страждань, які викликані нервовими та психічними переживаннями, дискомфортом, оскільки було пошкоджено належне йому нерухоме майно та у зв`язку з наведеним вище захворюванням, позивач змушений також і терпіти важку фізичну біль, вирішуючи питання по відновленню стану приміщення.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 57 988 грн 87 коп. на відшкодування майнової шкоди та 12 000 грн витрат на проведення будівельно-технічної експертизи. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 1 073 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року поновлено позивачу процесуальний строк на подання доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи № 758/4228/23. Заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 7 500 грн. У задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Чабан В.І. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування нор матеріального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення в частині стягнення майнової шкоди та витрат на проведення експертизи скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Вказано, що суд першої інстанції приймаючи рішення врахував висновок експерта № 08/18-03/23, яким визначено вартість ремонтно-будівельних робіт в розмірі 57 988 грн 87 коп. В той же час, не взяв до увагу той факт, що станом на 08.02.202 у приміщенні позивача вже було завершено ремонт.

Зазначено, що 21.01.2023 в приміщенні позивача було здійснено ремонт стелі за рахунок коштів, перерахованих ОСОБА_3 . Тобто, включення до суму збитків витрат на ремонт стелі, яка фактично була відремонтована на той момент викликає сумніви в об`єктивності проведення експертизи та належності цього доказу.

Також зазначено, що Акт, який фактично є єдиним доказом начебто вини ОСОБА_1 був складений без її участі, при цьому ані вона, ані її син, який фактично утримував квартиру АДРЕСА_2 не знаходився у місті Києві 28.12.2022, тобто в день проведення комісійного огляду.Отже, Акт не відповідає вимогам, викладеним у Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом вини скаржниці, такий же висновок, викладений у постанові Верховного Суду у справі №2-1974/11 від 21.02.2018 року та у постанові Верховного Суду у справі №465/2120/14-ц від 10.05.2018 року.

Крім того, представник відповідачки також подав апеляційну скаргу й на додаткове рішення від 05.10.2023 та просить скасувати його з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу.

Вказує, що позивач 26.12.2023 зробив заяву про розподіл судових витрат та відповідно подав докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу поза межами, встановленого ЦПК України строку.

Натомість суд першої інстанції не взяв до увагу той факт, що судове рішення ухвалено 05 вересня 2023 року на якому безпосередньо був присутній позивач, що призвело до помилкового рішення про стягнення 7 500 грн з відповідачки.

В апеляційній скарзі адвокат Білінський Б.П. в інтересах ОСОБА_2 посилаючись на неповне дослідження доказів, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та вирішити питання судових витрат.

За змістом оскаржує рішення в частині не задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що доказів, якими підтверджуєтеся факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру не надано, а також не обґрунтовано розмір моральної шкоди, разом з тим позивачем надані докази того, яку біль він переніс, коли був змушений займатись вирішенням питання відновлення належного йому майна та питанням отримання сатисфакції в суді. Проте, під час судового розгляду судом не розглядалось питання щодо стягнення моральної шкоди взагалі, а тому просив задовольнити вимогу про її стягнення.

Оскаржує в апеляційній скарзі представник позивача й додаткове рішення від 05.10.2023, оскільки вартість послуг сторони погодили у фіксованому розмірі - 20 000 грн та послався на постанову Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де вказано, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Суду першої інстанції було надано достатню кількість доказів щодо співмірності розміру гонорару, що підтверджується детальним описом робіт, а тому розмір витрат на правничу допомогу безпідставно знижено.

У відзиві на апеляційні скарги відповідачки, представник позивача вказує за змістом, що висновок експерта на підставі якого стягнуто матеріальну шкоду є належним та об`єктивним й не викликає жодних сумнівів. Помилково відповідачка вважає, що в нежитловому приміщенні було зроблено ремонт у лютому 2023 року, оскільки ремонтні роботи велися в квітні-травні 2023 року, 21.01.2023 було лише замінено натяжну стелю. Інші доводи скарги не спростовують предмет спору та вказані з метою затягування розгляду справи та ухилення виконання рішення суду.

Щодо доводів скарги на додаткове рішення, то суд не припустився помилки при поновленні строку позивачу для подачі доказів на підтвердження розміру витрат. Вказує, що у додатковому рішенні відсутні порушення на які посилається скаржник.

Відповідачка у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом через представника у встановленому законом порядку (а.с. 74 т. 2) а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу її за відсутності.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2 та його представника адвоката Білнського Б.П., які просили апеляційну скаргу подану ними апеляційну скаргу задовольнити та відмовити в задоволені апеляційної скарги відповідачки, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як убачається зі справи, ОСОБА_2 є власником нежитлових приміщень з № 1 по № 6 (групи приміщень № 1-2), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 228178313 від 15.10.2020 (а.с. 64 т.1).

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 328612175 від 10.04.2023 квартира, розташована за адресою АДРЕСА_3 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 (а.с. 62-63).

Згідно з копії Акту "Про залиття нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 " від 28.12.2022, складеного комісією у складі: голови комісії - виконуючого обов`язків головного інженера опорного пункту № 1 Гукалюка І.М., членів комісії: слюсаря-сантехніка опорного пункту № 1 Козака В.М., провідного інженера відділу експлуатації та утримання житлового фонду Клименко Т.М., які є представниками КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва" в присутності власника нежитлового приміщення ОСОБА_2 , залиття у нежитловому приміщенні, яке розташовано на першому поверсі житлового будинку АДРЕСА_4 , сталося внаслідок пошкодження електричного водонагрівача (бойлеру), розміщеного у розташованій вище квартирі АДРЕСА_2 вказаного житлового будинку, утримання якого відноситься до меж відповідальності власника квартири АДРЕСА_2 (а.с. 18-19).

Згідно з копії висновку експерта № 08/18-03/23 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 02.03.2023, виконаної ТОВ "Бюро судових експертиз "Надія", вартість ремонтно-будівельних робіт (розмір завданої матеріальної шкоди) нежитлових приміщень, що розташовані в житловому будинку АДРЕСА_4 на час проведення досліджень складає - 57 988 грн 87 коп. (а.с. 20-59).

Як убачається з рахунку № 12-02/23 від 15.02.2023 та акту прийому-передачі виконаних робіт від 03.03.2023 ТОВ "Бюро судових експертиз "Надія", ОСОБА_2 сплатив ТОВ "Бюро судових експертиз "Надія" за проведення будівельно-технічної експертизи грошові кошти у розмірі 12 000 грн (а.с. 60-61).

Задовольняючи позов в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 57 988 грн 87 коп., районний суд послався на висновок експерта № 08/18-03/23 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 02.03.2023.

Такі висновки суду у вказаній частині є обґрунтованими, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана особі і її майну або завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка завдавача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності своєї вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі на момент розгляду справи.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, вважає доведеним позивачем факт завдання йому матеріальної шкоди в заявленому розмірі через залиття його квартири, яке відбулося з вини ОСОБА_1 .

Відповідачкою ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не спростовано належними та допустимими доказами відсутність її вини у завданні шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що суд першої інстанції приймаючи рішення врахував висновок експерта № 08/18-03/23, яким визначено вартість ремонтно-будівельних робіт в розмірі 57 988 грн 87 коп. В той же час, не взяв до увагу той факт, що станом на 08.02.202 у приміщенні позивача вже було завершено ремонт, колегія суддів відхиляє, оскільки нею не надано інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди

При цьому указаний розмір визначений експертним висновкам не викликає будь-яких сумнівів у суду.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 2-1974/11, від 10 травня 2018 року у справі № 465/2120/14-ц, у яких вказано на невідповідність акта обстеження залиття приміщення Правилам, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки у справі, яка переглядається, винність дій відповідача встановлено на підставі зібраних в сукупності доказів, зокрема, висновку експертизи. Тобто у цих справах встановлені різні обставини справи.

Суд не встановив та матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що затоплення квартири позивача, сталось не з вини відповідачки.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_3 на корить позивача обґрунтовано також стягнуто витрати за проведення експертного будівельно-технічного дослідження у розмірі 12 000 грн.

Позивачем рішення суду у вказаній частині не оскаржено, проте останній не погоджується з рішенням суду, щодо відмови у стягненні моральної шкоди.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, цивільне законодавство покладає на відповідача обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача обов`язок доведення наявності шкоди та її розмір.

Правова позиція у подібних правовідносинах висловлена в Постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року (справа № 263/7910/17) та від 11 грудня 2018 року (справа № 759/5781/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, враховуючи, що внаслідок пошкодження майна позивачу були спричинені моральні страждання, враховуючи обсяги пошкоджень та їх наслідки, засади розумності і справедливості, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відмову в задоволенні моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи скарги щодо стягнення моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанцій, про її розмір має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З урахуванням конкретних обставин справи та загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним, а тому колегія суддів вважає за доцільне зменшити її розмір до 10 000 грн

Щодо оскарження додаткового рішення про стягнення правничої допомоги, варто зазначити наступне.

Убачається, що позивач заявляючи вимоги про ухвалення додаткового рішення просив стягнути з відповідачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Задовольняючи заяву позивача на суму 7 500 грн, районний суд, вказана суму відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірною, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

З таким висновком погоджується й колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, до заяви позивачем долучено договір про надання правової допомоги від 27.06.2022, протокол узгодження гонорару (договірної ціни) від 05.04.2023 на суму 20 000 грн, додаткову угоду від 28.06.2022, акт прийому-передачі від 06.09.2023 та звіт про надані послуги від 06.09.2023 (а.с. 181-187 т.1).

Крім того, в заяві про ухвалення додаткового рішення у справі позивач просив про поновлення процесуального строку на подання доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з розглядом справи, який судом поновлено, з огляду на те, що він та його представник про складання повного тексту рішення дізналися 25 вересня 2023 року, коли позивач прийшов до суду з метою отримання рішення.

Зі справи убачається, що повний текст судом позивачу та його представнику не направлявся, а тому обґрунтованим є висновок суду про поновлення строку й доводи відповідачки в цій частині визнаються безпідставними.

Що стосується розміру правничої допомоги, апеляційна інстанція вважає зазначити теке.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Отже, частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Крім того, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів враховує, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137ЦПКУкраїни (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141ЦПКУкраїни (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, враховуючи характер виконаної адвокатами сторін роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатами роботи, значимості таких дій у справі, районний суд підставно дійшов висновку про зменшення їх розміру та стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 7 500 грн.

Інші доводи в апеляційної скарги позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому на підставі ст. 375 ЦПК України додаткове рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Чабана Володимира Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року залишити без задоволення.

Апеляційні скарги адвоката Білінського Богдана Петровича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року в частині вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

У решті рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 вересня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: