Справа № 456/4220/24
Провадження № 2-о/456/248/2024
РІШЕННЯ

іменем України

15 серпня 2024 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Сімонової-Мацигін А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу №456/4220/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

Заявниця ОСОБА_1 , просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, строком на 6 (шість) місяців, а саме: перебування в місці проживання (перебування) гр. ОСОБА_1 - за адресою: АДРЕСА_1 ; наближення на 50 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування гр. ОСОБА_1 - за адресою: АДРЕСА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати гр. ОСОБА_1 якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що проживає у будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином заявниці. Вона потерпає від домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 вже протягом року Поведінка сина негативно впливає на її здоров`я. Після щоденних сварок, образ та погроз фізичною розправою з боку сина ОСОБА_4 , вона не може належним чином виконувати свої щодення побутові обов`язки.

Заявниця неодноразово зверталась за захистом до правоохоронних органів починаючи з 2023 року про те, це не дало жодного результату. ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки. Він неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, а це свідчить про систематичність вчинення домашнього насильства.

Так, 20.07.2023 року ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно заявниці (ображав нецензурними словами, словесно погрожував їй побиттям). Заявниця викликала працівників поліції, які стосовно ОСОБА_3 винесли терміновий заборонний припис та склали протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та передано справу до суду

Крім того, 25.11.2023 року ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_1 (ображав нецензурними словами, словесно погрожував побиттям). Остання викликала працівників поліції, які стосовно ОСОБА_2 винесли терміновий заборонний припис та склали протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та передано справу до суду.

Також, 05.07.2024 року ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно ОСОБА_1 (ображав нецензурними словами, словесно погрожував побиттям). Заявниця викликала працівників поліції, які стосовно сина ОСОБА_2 винесли терміновий заборонний припис та склали протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства та передано справу до суду.

З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить гр. ОСОБА_2 відносно заявниці, а також його наміри, що виражаються у погрозах, вважається, що вона, як жертва такого насильства, потребують захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Зважаючи на це, заявниця переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства гр. ОСОБА_2 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства.

Заявниця ОСОБА_1 , в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі, просила такі задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , правом подачі відзиву не скористався, свою позицію не навів, в судовому засіданні сказав: робіть, що хочете».

Суд, заслухавши заявницю, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . З ОСОБА_1 , проживає також її син ОСОБА_2 .

З долучених до матеріалів справи протоколів про адміністративне правопорушення, на ОСОБА_5 , було складено адміністративні матеріали, щодо вчинення ним 20.07.2023 року, 25.11.2023 року, 05.07.2024 року домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, відносно своєї матері ОСОБА_1 , чим вчинено правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за які ОСОБА_6 , було притягнуто до адміністративної відповідальності, винесено тимчасові заборонні приписи.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Irelandv. theUK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Вiдповiдно до пунктiв 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобiгання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - дiяння (дiї або бездiяльнiсть) фiзичного, сексуального, психологiчного або економiчного насильства, що вчиняються в ciм`ї чи в межах мiсця проживання або мiж родичами, або мiж колишнiм чи теперiшнiм подружжям, або мiж iншими особами, якi спiльно проживають (проживали) однiєю сiм`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних вiдносинах чи у шлюбi мiж собою, незалежно вiд того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому мiсцi, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Особа, яка постраждала вiд домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якiй формi. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якiй формi. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захiд тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

У частині другій статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно частини третьої статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 Закону обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вище зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Вказаний закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Частиною 4 статті 350-6 ЦПК України передбачено, що рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про видачу або продовження обмежувального припису.

З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та практики ЄСПЛ та Верховного Суду суд приходить до наступних висновків.

Зважаючи на вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Беручи до уваги наведені обставини, встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_2 , по відношенню до заявника фізичного та психологічного насилля та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжким наслідками, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому суд вважає, що для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявника до ОСОБА_1 , необхідно застосувати обмежувальний припис.

Суд враховує, що вжиті заявником розумні та законні заходи для її захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , на строк шість місяці, визначити заходи тимчасового обмеження його прав.

А тому суд при ухваленні рішення, враховуючи встановлене місце реєстрації та проживання як кривдника, так і заявниці, з метою попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вважає за необхідне заборонити ОСОБА_2 , без дозволу ОСОБА_1 , перебувати в місці проживання (перебування) та наближатися на відстань ближче 50 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , вести листування, телефонні переговори, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до приписів п. 10 ч. 1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. 293, 294, 350-1 - 350-6, 430 ЦПК України суд, -

ухвалив:

Заяву задоволити.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 строком на шість місяць, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 , за адресою місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближення на 50 м до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування гр. ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 ;

- особисто і через третіх осіб розшукувати гр. ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею;

- вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_2 , інформувати Стрийське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області для взяття громадянина ОСОБА_2 , на профілактичний облік, а також Стрийську районну державну адміністрацію Львівської області та Стрийську міську раду Стрийського району Львівської області.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 22.08.2024.

Суддя Р. Т. Шрамко