Справа №487/941/19
Провадження № 22-ц/812/1243/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участі представника стягувача - ОСОБА_1 ,

головного державного виконавця - Головіна О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Афоніною С.М., дата складання повного тексту не вказана, за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головіна Олега Юрійовича, визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження

В С Т А Н О В И В:

12 лютого 2024 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», Банк) звернулось до суду зі скаргою про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Заводський ВДВС) Головіна О.Ю., скасування постанови про закриття виконавчого провадження.

Скарга мотивована тим, що 16 березня 2020 року за заявою Банку було відкрито виконавче провадження № 61476096 з виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2019 року № 487/941/19 про стягнення на користь АТ «Ощадбанк» з ОСОБА_2 31 606.11 грн. кредитної заборгованості та 1 762 грн. судового збору, а разом 33 368.11 грн.

Згідно інформації автоматизованої системи виконавчого постановою головного державного виконавця Заводського ВДВС Головіна О.Ю від 24 серпня 2022 року, виконавче провадження № 61476096 було закінчено, у зв`язку зі смертю боржника. Вказана постанова на адресу стягувача не надходила. Про прийняте державним виконавцем рішення про закінчення виконавчого провадження стягувач дізнався з наявної в АСВП інформації.

АТ «Ощадбанк» із бездіяльністю державного виконавця щодо надсилання постанов виконавця, як і надсилання виконавчого документу разом з постановою про закінчення виконавчого провадження та рішеннями державного виконавця не погоджується, вважає їх такими, що порушують права та законні інтереси стягувача.

Так, із наявних в АСВП документів виконавчого провадження вбачається, що до лютого 2022 року державним виконавцем зроблено ряд запитів з метою встановлення наявності майна, рахунків та коштів боржника. Проте запитів, спрямованих на з`ясування наявності правонаступників боржника, в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 39 цього Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Закінчення виконавчого провадження без наладжених правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Отримавши інформацію про смерть фізичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування такої, звернувшись із запитом до органів реєстрації актів цивільного стану. Після отримання такої інформації звернутися до компетентних органів/ осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину.

Отже, державний виконавець установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

При прийняті постанови про закінченні виконавчого провадження державним виконавцем не вжито всіх належних та достатніх заходів з примусового виконання рішення суду, передбачених законом, та прийнято незаконне рішення про закінчення виконавчого провадження №61476096.

Посилаючись на викладене, Банк просив поновити строк на оскарження протиправної бездіяльності та постанови головного державного виконавця Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головіна О.Ю. від 24 серпня 2022 року в виконавчому провадженні №61476096; визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Заводського ВДВС Головіна О.Ю. у виконавчому провадженні № 61476096; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Заводського відділу ДВС Головіна О.Ю. у виконавчому провадженні № 61476096.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 рокускаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено.

Визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головіна Олега Юрійовича від 24 серпня 2022 року про закінчення виконавчого провадження № 61476069.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вважав за можливе поновити АТ «Державний ощадний банк України» строк на звернення до суду з цією скаргою з огляду на те, що матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про направлення державним виконавцем стягувачеві постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 серпня 2022 року поштою або на електронну пошту останньому. Інформація про закінчення виконавчого провадження стала відома стягувачеві 12 лютого 2024 року із АСВП, а до суду Банк звернувся із скаргою 16 лютого 2024 року.

Враховуючи підтвердження факту смерті боржника ОСОБА_2 02 квітня 2021 року та приписи Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з примусового виконання рішень, суд першої інстанції дійшов висновку, що у цьому випадку правовідносини допускають правонаступництво,тому постанова про закриття виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає скасуванню. Державному виконавцю в межах виконавчого провадження № 67017697 слід здійснити заходи щодо встановлення наявності чи відсутності спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_2 і тільки після з`ясування зазначених обставин приймати відповідне рішення щодо звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником або закінчення виконавчого провадження в разі відсутності спадкоємців.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції Заводський відділ ДВС оскаржив її в апеляційному поряду та посилаючись на постановлена її з неправильним застосуванням норм матеріального права, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, просив про її скасування та відмови у задоволенні скарги.

Так, вказує, щовідповідно до тлумачень норм пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що в ході здійснення виконавчого провадження обов`язком державного виконавця щодо встановлення правонаступників боржника у виконавчому провадженні стосується лише випадків коли стороною у виконавчому провадженні виступає юридична особа.

Тлумачення положень вказаної норми є імперативною нормою Закону та можливості ухвалення державним виконавцем будь-яких інших процесуальних рішень у разі смерті боржника - фізичної особи даний Закон, не передбачає.

З огляду на зазначене, державний виконавець після смерті боржника - фізичної особи зобов`язаний закінчити виконавче провадження незалежно від того, чи допускають його обов`язки перед кредитором правонаступництво. Чинне законодавство встановлює обов`язковість закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника - фізичної особи.

Можливості прийняття виконавцем будь-яких інших процесуальних рішень у випадку смерті боржника - фізичної особи, цей Закон не передбачає.

Також звертає увагу суду на те, що посилання скаржника про обов`язковість вчинення дій виконавцем передбачених положеннями частиною 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» є помилковими, оскільки дані положення дають право виконавцю на вчинення тих чи інших дій, але ні яким чином не зобов`язують виконавця вчиняти ті чи інші дії.

Беручи до уваги цей факт, зазначає, що стягувач АТ «Ощадбанк», як кредитор у зобов`язанні з виконання вищевказаного рішення суду не скористався своїм правом пред`явити свої вимоги до можливих спадкоємців боржника ОСОБА_2 , в порядку визначеному статтями 1281, 1282 ЦК України.

Вказують, що у разі смерті боржника виконавче провадження підлягає закінченню у будь-якому разі на відміну від припинення юридичної особи. В останньому випадку якщо в юридичної особи є правонаступник, то виконавче провадження закінченню не підлягає, а має відбутися заміна боржника відповідно до частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вважає, що в даному випадку посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року по справі №916/617/17 є помилковими, оскільки обставини які були досліджені при розгляді даних касаційних скарг не є подібними до правовідносин у справі що розглядається.

Таким чином, дії та рішення державного виконавця вчинені у відповідності до закону та в межах своїх повноважень, а також в силу статті 19 Конституції України і інших законних варіантів рішень державного виконавця як державного службовця та посадової особи, бути не могло.

З огляду на наведене, приймаючи рішення про закінчення виконавчого провадження, державний виконавець діяв виключно в межах своєї компетенції та відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з чим, підстави для визнання таких дій неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

У судовому засіданні державний виконавець підтримав апеляційну скаргу просив про її задоволення. При цьому пояснив, що у разі смерті боржника фізичної особи виконавче провадження підлягає закінченню у будь-якому разі на відміну від припинення юридичної особи. А тому, він не звертався до органів нотаріату для з`ясування питання щодо відкриття спадщини після смерті боржника ОСОБА_2 .

Представник стягувача апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2019 року у справі №487/941/19 позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, на користь останнього стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №211_060 від 23 листопада 2017 року у загальному розмірі 31606,11 грн. та 1762 грн. судового збору (а.с. 53-54).

На виконання вказаного рішення 18 лютого 2020 року Банку видано виконавчий лист (а.с.56).

Постановою старшого державного виконавця Заводського ВДВС від 16 березня 2020 року відкрите виконавче провадження №61476069 (а.с.63-64, 134-142).

Як вбачаються із архівних матеріалів виконавчого провадження №614760690, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується актовим запис про смерть №314 від 05 квітня 2021 року (а.с.134-145).

Із відповідей на запити державного виконавця від 27 жовтня 2020 року та від 02 лютого 2022 року (після смерті боржника) вбачається, що за останнім у МВС відсутні зареєстровані за ним транспортні засоби ( а.с.144).

Згідно відповіді отриманої державним виконавцем від Фіскальної служби України 02 лютого 2022 року ( після смерті боржника), останній не є приватним підприємцем, за вказаним номером паспорту особу знято з обліку.

Інформація щодо звернення державного виконавця до органів нотаріату для з`ясування питання прийняття спадщини у матеріалах архівної справи вказаного вище виконавчого провадження відсутня.

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 серпня 2022 року головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Головін О.Ю. закінчив виконавче провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки згідно з актовим записом про смерть №314 від 05 квітня 2021 року боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.145).

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження №67017697.

З таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погоджується у повному обсязі з огляді на наступне.

Конституція України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Основного Закону).

Згідно з положеннями частин першої та другої статті 18 ЦПК України , судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII)).

Отже, виконання судового рішення є заключним етапом цивільного процесу щодо захисту порушеного права чи законного інтересу особи, що звернулась до суду за захистом.

Питання процесуального правонаступництва регламентовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Під час виконавчого провадження заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 442 ЦПК України.

Частинами першою та другою статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

За змістом пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Так, частиною першою статті 15 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Вказаними нормами права, виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023року у справі № 523/2357/20.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі - Інструкція), виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Законом України «Про нотаріат» передбачено можливість видачі нотаріусами документів на обґрунтовану письмову вимогу приватного виконавця за виконавчим провадженням; надання нотаріусом в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» інформації органу державної виконавчої служби не є порушенням нотаріальної таємниці.

Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції, у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Відповідно до пункту 13 розділу ІІ Інструкції, виконання рішень правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом.

Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі скасування постанови виконавця про закінчення такого виконавчого провадження.

З урахуванням наведених вище законодавчих приписів, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Отже, державний виконавець після отримання відомостей щодо смерті боржника у виконавчому провадженні зобов`язаний вчинити дії з метою з`ясування наявності правонаступників та подальшого звернення до суду з заявою про вирішення питання щодо заміни боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцями.

У спірних правовідносинах до складу спадщини входить, зокрема, обов`язок з відшкодування стягнутої за рішенням суду кредитної заборгованості, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 за життя. Цей обов`язок не припинився внаслідок смерті боржника та продовжує існувати.

Відтак, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні у разі смерті боржника (фізичної особи) є цілком можливим.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку правовідносини допускають правонаступництво, тому постанова про закриття виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки державному виконавцю в межах виконавчого провадження № 67017697 слід здійснити заходи щодо встановлення наявності чи відсутності спадкоємців після смерті боржника ОСОБА_2 і тільки після з`ясування зазначених обставин приймати відповідне рішення щодо звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником або закінчення виконавчого провадження в разі відсутності спадкоємців.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року суд нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Належним доказом вжиття усіх передбачених законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу належним чином дослідив обставини справи та дійшов до вірного висновку про задоволення скарги АТ «Ощадбанк»

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до вільного тлумачення норм чинного законодавства.

Отже, ухвала суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Що стосується судових витрат понесених скаржниками, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Заводського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення, ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.