Провадження №22-ц/812/204/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи цивільну справу №473/3983/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Берікул Лілії Володимирівни на рішення, яке постановив Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Лузан Людмили Вікторівни у приміщенні цього суду 13 грудня 2023 року, повний текст якого складений 18 грудня 2023 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

у с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Позов мотивований тим, що 13 квітня 2023 року о 19:10 год. в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області по вул. Генерала Подзігуна відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав дорогу транспортному засобу «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу. Транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2023 року винним в дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача ОСОБА_2 . Позивач зазнав матеріальної шкоди внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Шкода полягає у вартості ремонтних робіт, які були необхідні для відновлення автомобіля до попереднього стану, що становить 24750 грн. Добровільно відповідач відмовляється відшкодовувати завдану шкоду.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача вищевказану суму, а також судові витрати у розмірі 3000 грн.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6600 грн. та судові витрати в розмірі 1350 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 289 грн. 87 коп.

Рішення суду мотивовано тим, що факт здійснення позивачем відновлювального ремонту після дорожньо-транспортної пригоди підтверджений актом виконаних робіт від 04 липня 2023 року за №39. Згідно вказаного акту здійснено заміну деталей (бампер передній, підсилювач переднього бамперу, фара передня права, установча панель, решітка). Вартість ремонтних робіт становили 24750 грн. (включає вартість деталей, робіт по їх заміні).

Разом з тим, з огляду на положення статті 1192 ЦК України, п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілому відшкодовуються в повному обсязі лише збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто лише дійсні прямі витрати, пов`язані з відновленням пошкодженої речі.

Суд не прийняв до уваги доводи позивача щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки останнім не надано доказів, що заміна деталей (підсилювач, фара, установча панель, решітка) пов`язана з необхідністю відновлення пошкодженого автомобіля саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Також суд не прийняв до уваги доводи сторони відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями відповідача та шкодою, заподіяною майну позивача, є очевидним, оскільки підтверджується матеріалами справи.

Тому суд задовольнив частково позовні вимоги і стягнув з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкода 6600 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не надано належну оцінку доказам, наданим позивачем, а саме: факту завдання шкоди, що підтверджується подією ДТП, яка зафіксована протоколами ААД №104209 та ААД №104210 від 13 квітня 2023 року; неправомірністю дій відповідача, що підтверджується постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 травня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст. 124. та ст.130 КпАП, та підданий відповідним адміністративним стягненням; розміром завданої шкоди, який підтверджено актом надання послуг №39 від 04 липня 2023 року, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля RENAULT TRAFIK 2014 року, номерний знак НОМЕР_2 , склала 24750 грн. Також судом не надано належну оцінку довідці №027786 про дорожньо-транспортну пригоду, в якій зазначено, що пошкоджень зазнала передня центральна частина його автомобіля і що удар прийшовся в бік машини. Стан автомобіля одразу ж після ДТП видно також на фото, які були зроблені в день вчинення пригоди.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Вишневський А.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відзив мотивовано тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами те, що зроблений ним ремонт автомобілю пов`язаний повністю або частково з ДТП, яка сталася, через що неможливо встановити реально заподіяний збиток, і відповідно конкретний розмір шкоди, який має бути стягнуто з відповідача.

Розгляд справи призначено та проведено без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частина 5 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 13 квітня 2023 року о 19 год. 10 хв. в смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області по вул. Генерала Подзігуна сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при повороті ліворуч не надав дорогу транспортному засобу «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , внаслідок чого цей транспортний засіб отримав механічні пошкодження (а.с. 46, 47).

Власником автомобіля «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого ТСЦ МВС № 4844, є позивач ОСОБА_1 (а.с. 46, 47).

Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 травня 2023 року ОСОБА_2 за фактом цієї дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП) визнано винним у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 124 КУпАП (а.с. 6-7).

Постанова суду у справі № 473/1952/23 в силу частини 6 статті 82 ЦПК України є обов`язковою для суду, що розглядає справу щодо цивільно-правових наслідків дій особи, стосовно якої вона ухвалена, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому, розглядаючи справу в цивільному порядку, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в справі про адміністративне правопорушення з`ясовуються обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди та вина її учасників, внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до відповідальності.

За такого встановлена вина відповідача у скоєнні ДТП, що сталася 13 квітня 2023 року і внаслідок якої зазнав пошкоджень належний позивачеві транспортний засіб.

Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Таким чином для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина 2 статті 1187 ЦК України).

В силу частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В силу вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 76 ЦПК України).

Докази у цивільному процесі мають бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування частина 1 статті 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (частина 1 статті 78 ЦПК України).

Факт заподіяння шкоди майну позивача (автомобілю) внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, винна поведінка відповідача (порушення правил дорожнього руху), яка знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із заподіянням шкоди майну потерпілого ОСОБА_1 , підтверджуються вказаною вище постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 473/1952/23.

За такого суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту заподіяння позивачеві майнової шкоди через пошкодження автомобілю з вини відповідача та наявність, як наслідок, підстави для покладення на відповідача обов`язку із відшкодування майнової шкоди, яка полягає у вартості відновлювального ремонту автомобілю.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди частково, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи позивачем фактичних витрат, що унеможливлює встановлення дійсного розміру майнової шкоди. до уваги доводи позивача щодо вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, оскільки останнім не надано доказів, що заміна деталей (підсилювач, фара, установча панель, решітка) пов`язана з необхідністю відновлення пошкодженого автомобіля саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується актом виконаних робіт від 04 липня 2023 року за № 39 (а.с.8). Згідно вказаного акту на замовлення ОСОБА_1 виконавцем ФОП ОСОБА_3 виконано наступні роботи щодо відновлення автомобілю «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 : заміна переднього бамперу, переднього підсилювача бамперу, верхньої частини переднього бамперу, демонтаж і монтаж фари правої передньої, установча панель, решітка). Вартість відновлювального ремонту становить 24750 грн. (включає вартість деталей, робіт по їх заміні).

Суд, вирішуючи спір, вважав доведеним розмір шкоди, яка має бути стягнути з відповідача, на суму 6600 грн, що становить вартість переднього бамперу автомобілю та роботи з його заміни. Щодо проведення інших відновлювальних робіт за актом від 04 липня 2023 року суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано доказів, що заміна підсилювача, фари, установчої панелі та решітки пов`язана з необхідністю відновлення пошкодженого автомобіля саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок суду суперечить вимогам закону, що регулює спірні правовідносини, та наявним у справі доказам.

Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням, а особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

У справі, яка розглядається, на підтвердження проведення ремонту з метою відновлення пошкодженого з вини ОСОБА_2 автомобілю на загальну вартість 24750 грн. ОСОБА_1 крім акту надання послуг від 04 липня 2023 року надав фото транспортних засобів - «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після ДТП, на яких зафіксовані отримані автомобілями пошкодження, зокрема локалізація пошкоджень належного позивачу автомобілю у його передній ніжній частині зі слідами червоної фарби (а.с. 11-15), а також довідку №027786 про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 13 квітня 2023 року (а.с. 48), відповідно до якої за зовнішнім оглядом автомобіль «RENAULT Trafic», реєстраційний номер НОМЕР_2 , отримав пошкодження передньої центральної частини.

Суд першої інстанції в порушення вимог статті 89, пункту 2 частини 4 статті 265 ЦПК України не дав оцінку вказаним доказам, а також постанові суду у справі 473/1952/23 в їх сукупності та взаємозв`язку, не навів мотиви їх відхилення та неприйняття, тоді як дані, що містяться у зазначених фотодоказах, довідці та постанові, відображають механізм взаємодії транспортних засобів в момент ДТП, локалізацію завданих автомобілю позивача механічних пошкоджень, а саме передня його частина, що відповідає переліку відновлювальних робіт із заміни окремих деталей та ремонту автомобілю позивача.

Відомостей щодо інших випадків завдання механічних пошкоджень цього транспортного засобу матеріали справи не містять.

За такого колегія суддів приходить до висновку, що позивач з урахуванням вимог статей 12 та 81 ЦПК України стосовно розподілу обов`язку доказування у справах про відшкодування шкоди належними та допустимими доказами довів завдання йому у зв`язку із ДТП майнової шкоди на суму 24750 грн., тоді як відповідач їх не спростовував.

Тому висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог є помилковим, ґрунтується на неправильно застосованих нормах матеріального права, які регулюють деліктні відносини, та процесуального права щодо оцінки доказів, у зв`язку із чим рішення суду в силу положень пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно змінити, задовольнивши позов ОСОБА_1 у повному обсязі.

При цьому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яка підписана представником позивача адвокатом Берікул Л.В., підлягає задоволенню частково з урахуванням того, що апеляційний суд погодився з основним висновком суду першої інстанції про наявність підстав для покладання на відповідача обов`язку із відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди, але не погодився з визначеним судом розміром такого відшкодування, наслідком чого є не скасування рішення суду, а його зміна.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед інших, витрати на професійну правничу допомогу.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішення суду за наслідками апеляційного перегляду змінено, а позовні вимоги задоволені, у цій справі судові витрати покладаються на відповідача.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 133 ЦПК України).

Таким законом є Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до частини 1 статті 4 цього вказаного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В силу підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI за подання апеляційної скарги сплачується судовий збір у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Виходячи із розміру майнових вимог позивача, вимог, заявлених в апеляційній скарзі, а також ставок, визначених підпунктами 1 та 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону № 3674-VI, за подання у цій справі позовної заяви має бути сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп., а за подання апеляційної скарги в розмірі 1610 грн. 40 коп. Однак, апеляційна скарга задоволена частково, при цьому стягнення на користь позивача збільшені на 18150 грн. (24750-6600), що становить 73% від заявлених позовних вимог.

Позивач в силу положень пункту 9 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI звільнений від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях, а тому при зверненні з позовною заявою та апеляційною скаргою судовий збір не сплачував.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

За такого з відповідача в дохід держави підлягає стягненню з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги 2249 грн. 19 коп. (1073,60 + (1610,40х73%) судового збору.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно матеріалів справи інтереси позивача в суді першої та апеляційної інстанцій представляла адвокат Берікул Л.В.(а.с. 18, 76).

В суді першої інстанції та апеляційної інстанції позивач просив стягнути на його користь, відповідно по 5000 грн. та 3000 грн. витрат на надання йому професійної правничої допомоги.

На підтвердження цих витрат позивачем та його представником були надані квитанція до прибуткового касового ордеру від 13 жовтня 2023 року про сплату 5000 грн. (а.с. 49) та квитанція до прибуткового касового ордеру від 22 грудня 2023 року про сплату 3000 грн. (а.с. 71), договір про надання правничої допомоги від 31 липня 2023 року, відповідно до умов якого вартість (гонорар) наданої правової допомоги за цим договором визначається розрахунком, який складається та підписується адвокатом та клієнтом (а.с. 16), та розрахунки вартості правничої наданих послуг (а.с. 17, 48, 71).

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (частина 3 статті 141 ЦПК України).

Отже, гонорар адвоката визначається за умовами договору про надання правничої допомоги, залежить від обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості. Такі витрати мають бути співмірними (складність справи, витрачений час тощо). На підтвердження своїх вимог сторона, яка вимагає їх відшкодувати, має надати детальний опис робіт, виконаних адвокатом.

При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду України від 11 лютого 2019 року у справі № 335/9780/15).

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Європейський Суд) у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 1-15005св19) у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Такі критерії застосовує Європейський суд, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Оскільки позивачем надані достатні та належні доказі на підтвердження здійснених ним витрат на правничу допомогу, які обумовлені договором, а також з урахуванням складності справи, реальності участі адвоката у розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій, відсутності заперечень відповідача щодо співмірності витрат, колегія суддів приходить до висновку про співмірність заявлених позивачем витрат на правничу допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для позивача.

З урахуванням вимог статті 141 ЦПК України щодо пропорційності компенсації судових витрат задоволеним вимогам з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 5000 грн. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги 2190 грн. (3000 х 73%) витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Берікул Лілії Володимирівни задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків, завданих дорожньо-транспортної пригодою, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , 24750 грн. майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, та 7190 грн. витрат а професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , в дохід держави 2249 грн. 19 коп. судового збору

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 13 лютого 2024 року