ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/686/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Войнарського Андрія Йосифовича на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року, ухвалене суддею Позняком В.М. у цивільній справі №607/19156/23 за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року КП теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (із урахуванням позовної заяви у новій редакції) про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР здійснює забезпечення тепловою енергією та гарячою водою житла за адресою АДРЕСА_1 , яке займає ОСОБА_1 разом з сім`єю. Однак, передбачених законом обов`язків щодо оплати за ці послуги останні належно не виконують, внаслідок чого за період з 01.12.2017 року по 01.08.2023 року у відповідачів виникла заборгованість у розмірі 130 081,89 грн. Добровільно відповідачі сплатити борг відмовляються.

У зв`язку з наведеним просить суд солідарно стягнути із відповідачів в користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 130 081,89 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25.04.2024 року позов КП теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задоволено повністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.12.2017 до 01.08.2023 у сумі 130 081, 89 грн. Стягнуто у рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради судовий збір у сумі 2684 грн., по 894,67 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Войнарський А.Й. просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25.04.2024 року скасувати, постановивши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 жодних договорів із КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР не укладали та не отримували дозволу від власника квартири ОСОБА_3 на укладення такого договору.

Відповідачі не проживали у АДРЕСА_1 , та не не користувалися послугами з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води.

Судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги акт від 20.01.2022 року, в якому встановлено, що у вищевказаній квартирі демонтовано стояки центрального теплопостачання та постачання гарячої води, не враховано пояснення ОСОБА_4 про те, що дані стояки були демонтовані ще до купівлі квартири по АДРЕСА_1 та до пред`явлення даного позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК Україн, в редакції, чинній на час відкриття апеляційного провадження, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

КП теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради здійснює забезпечення централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу від 04.12.2007 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 358548512 від 15.12.2023.

У квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_4 (з 20.04.2011 року) та ОСОБА_2 (з 04.06.2013 року), що підтверджується відповідями з Єдиного демографічного реєстру №262865, №262873 від 09.10.2023.

До грудня 2017 року здійснювалася оплата наданих позивачем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води квартири АДРЕСА_2 , про що свідчить виписка з особового рахунку НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 115-117).

З актів про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» від 30.10.2018, 30.10.2019, 19.10.2020, 13.10.2021, 09.11.2022 видно, що позивач в опалювальний період з 2018 до 2023 року надавав послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно виписки про заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за особовим рахунком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10) вбачається наявність заборгованості, яка за період з 01.12.2017 по 01.08.2023 становить 130 081,89 грн.

З письмового повідомлення № 3168/17/94 від 19.09.2022, надісланого на адресу відповідачів, видно, що КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» повідомило відповідача ОСОБА_3 про наявність станом на 01.09.2022 заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання у сумі 110 226,49 грн та необхідність сплатити зазначену заборгованість впродовж 15 днів.

На офіційному сайті КП «ТМТКЕ» 31.10.2021 року були опубліковані типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що підтверджується скріншотом повідомлення з сайту КП «ТМТКЕ».

Крім того, як було установлено судом, з інформації, яка міститься у відкритому доступі в мережі Інтернет, постановою Національної комісії, що здійснює державне врегулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, №1171 від 31 березня 2015 року затверджено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для населення.

Тарифи на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, з постачання теплової енергії та гарячої води встановлені рішеннями виконавчого комітету Тернопільської міської ради: № 827 від 05 листопада 2018 року «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води»; № 1105 від 01 грудня 2021 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Відповідно до статті 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VІІІ) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Стаття 5 Закону №2189-VІІІ передбачає перелік житлово-комунальних послуг.

Так, відповідно до пункту 2 частини 1 цієї статті комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

За змістом пункту 5 частини 2 статті 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Частиною 1 статті 9 Закону №2189-VІІІ передбачено, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з частиною 6 статті 19 Закону України від 02 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Із положень частини 1 статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України подані учасниками справи докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів в користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.12.2017 до 01.08.2023 у сумі 130081, 89 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність договору на надання послуг, апеляційний суд виходить з наступного.

Так, відповідно до статті 6 Закону №2189-VІІІ учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону №2189-VІІІ передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає Типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини 3 статті 6, статтям. 627, 630 ЦК України, статтям 7, 8 Закону (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012, справа № 6-110цс12).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач) (ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.

Згідно із частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі №303/7554/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі №922/4239/16, 25 вересня 2019 року у справі №522/401/15-ц та 10 грудня 2018 року у справі №638/11034/15-ц,від 26 квітня 2018 року у справі №904/6293/17 «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними».

Як вірно було установлено судом, на офіційному сайті КП «ТМТКЕ» 31.10.2021 року були опубліковані типові публічні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що підтверджується скріншотом повідомлення з сайту КП «ТМТКЕ», а у справі відсутні відомості про те, що співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 вчиняли дії, спрямовані на вибір моделі договірних відносин.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що між КП «Тернопільміськтеплокомуненерго» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 склались фактичні договірні відносини, за якими позивач надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідачі ці послуги прийняли та зобов`язувались здійснювати їх оплату.

Тому доводи представника апелянтів про незаконність оскаржуваного судового рішення з підстав відсутності договірних відносин між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та позивачем та відсутність у них обов`язку сплачувати нараховану позивачем заборгованість суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не проживали у квартирі в АДРЕСА_1 та не користувалися послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої вод, колегія суддів оцінює критично, виходячи з наступних мотивів.

В силу вимог ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат, пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника.

ОСОБА_3 як власник квартири несе обовязок по утриманню належного їй нерухомого майна незалежно від того, чи проживає вона у належній їй квартирі, чи ні.

Місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 , а тому доводи про те, що вказані особи не проживали у зазначеній квартирі та не споживали наданих позивачем послуг, є голослівними, не підтверджені жодними доказами.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі зверталися в установленому порядку із заявою про відключення квартири АДРЕСА_2 від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги акт від 20.01.2022 року, у якому встановлено, що у вищевказаній квартирі демонтовано стояки центрального теплопостачання та постачання гарячої води, колегія суддів відхиляє, оскільки долучений до відзиву на позовну заяву документ, назва якого зазначена в додатках до відзиву копія акта обстеження будинку від 20.02.2022 року є нечитабельним, а тому не є належним доказом на підтвердження обставин, на які посилаються відповідачі.

Належних доказів, які б підтверджували факт відключення у встановленому законом порядку квартири АДРЕСА_2 від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, відповідачами не надано.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні цієї справи враховує, що до грудня 2017 року відповідачі оплачували кошти за надані позивачем послуги, отже, визнавали надання таких послуг.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвоката Войнарського Андрія Йосифовича - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Постанову суду апеляційної інстанції складено 28 серпня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.