печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання: Шевченко О.В.

справа № 757/27799/21-ц

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Коновал О.В.

представника відповідача: Каратун Т.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу №757/27799/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року адвокат Коновал Олена Василівна в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Національного банку України (далі- відповідач, НБУ) та просила суд скасувати наказ Національного банку України від 20.04.2021 року № 814-к про звільнення ОСОБА_1 ; поновити ОСОБА_1 на посаді головного інженера відділу нормативного, методологічного забезпечення та впровадження СУІБ Національного банку України та банківських систем управління безпеки інформації Департаменту безпеки Національного банку України з 27.04.2021; стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та підтверджені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач з 01.07.1993 року по 26.04.2021 року працював у НБУ на різних посадах. 08.11.2019 року позивача було попереджено про наступне вивільнення із займаної посади головного інженера відділу нормативного, методологічного забезпечення та впровадження СУІБ Національного банку України та банківських систем управління безпеки інформації Департаменту безпеки Національного банку України у зв`язку із скороченням штату працівників та жодної роботи не запропоновано. Шляхом доповнення до попередження про наступне вивільнення, 27.12.2019 року, 21.02.2020 року, 11.02.2020 року, 17.03.2020 року, 10.03.2021 року, 01.04.2021 року позивачу було запропоновано роботу охоронника 6-го розряду, кухонного робітника, старшого касира, а також провідного інженера на час перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною (плановим терміном виходжу основного працівника через тиждень після такої пропозиції), від чого він відмовився.

Позивач вважає, що роботодавцем при його звільненні були порушені вимоги законодавства про працю, оскільки у період з 08.11.2019 року по 26.04.2021 року у системі НБУ були наявні як вакансії, які позивач може обіймати згідно зі своєю кваліфікацією, так і інші вакансії (інша робота), яку позивач може виконувати згідно зі своєю освітою, кваліфікацією та досвідом - вакансії головних та провідних інженерів, працівників Національного банку, так і шляхом прийняття на роботу осіб, які раніше у Національному банку не працювали. Крім того, безперервний стаж роботи позивача у НБУ становить 28 років, а тому він мав переважне право на залишення на роботі, яке він вважає порушеним.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2021 року, відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін /т.І, а.с.28/.

15.11.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти позову, просив відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві /т.І, а.с.39-99/.

06.12.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка фактично була передана судді 23.12.2021 року /т.ІІ, а.с.1-39/.

22.12.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив /т.І, а.с.105-250/.

24.03.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про відшкодування судових витрат /т.ІІ, а.с. 66-71/.

29.09.2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшли заперечення проти заяви про відшкодування судових витрат /т.ІІ, а.с. 74-91/.

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.07.1993 року працював у НБУ на різних посадах, починаючи з 01.03.2016 року обіймав посаду головного інженера відділу нормативного, методологічного забезпечення та впровадження СУІБ Національного банку України та банківських систем управління безпеки інформації Департаменту безпеки Національного банку України /т.І, а.с. 12/.

Вказані обставини підтверджуються наявною в матеріалах справи копією Трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 /т.І, а.с.8-13/.

Так, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Правління Національного банку України

від 03 вересня 2019 року № 641-рш "Про внесення змін до структури Департаменту безпеки" та наказу Національного банку України від 23 жовтня 2019 року № 3043-к "Про скорочення штату працівників Департаменту безпеки" з метою вдосконалення процедури здійснення контролю за виконанням вимог і заходів із забезпечення кіберзахисту та інформаційної безпеки в банківській системі України, розподілу сфери обов`язків, повноважень та відповідальності

між підрозділами Департаменту безпеки виключено зі складу управління безпеки інформації відділ нормативного, методологічного забезпечення та впровадження СУІБ Національного банку України та банківських систем зі скороченням штату працівників /т.І, а.с.48-49/.

У зв`язку з цим, посада, яку обіймав позивач, підлягала скороченню.

08.11.2019 року відповідачем позивачу винесено письмове попередження про скорочення посади та наступне вивільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України /т. І, а.с. 50/.

Так, однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України, звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як передбачено вимогами статті про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Таким чином, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Крім того, власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 та ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п.п.18, 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням зап. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У відповідності до вимог ч.1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Водночас, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

27.12.2019 року відповідно до Доповнення до Попередження про наступне вивільнення від 08.11.2019 року позивачу було запропоновано переведення на посади: кухонного робітника відділу організації харчування управління організаційного забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України; старшого касира відділу оброблення готівки та експертизи цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища; охоронника 6 розряду третьої команди охорони відділу відомчої охорони управління організації охорони Департаменту безпеки. ОСОБА_1 , від переведення на вищезазначені посади відмовився та засвідчив це підписом /т.І, а.с. 51-53/.

21.01.2020 року відповідачем винесено доповнення до попередження, відповідно до якого позивачу запропоновано переведення на посаду провідного інженера відділу моніторингу стану безпеки інформації ІТС Національного банку України управління безпеки інформації Департаменту безпеки на період перебування у відпустці для догляду за дитиною до досягнення

нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_3 . ОСОБА_1 від переведення на вищезазначену посаду також відмовився, що засвідчено підписом останнього /т.І, а.с.54/.

11.02.2020 року та 17.03.2020 року відповідачем винесені доповнення до попередження, відповідно до яких позивачу запропоновано переведення на посади: кухонного робітника відділу організації харчування управління організаційного забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України; старшого касира відділу оброблення готівки та експертизи цінностей управління роботи з готівкою Центрального сховища; охоронника 6 розряду третьої команди охорони відділу відомчої охорони Управління організації охорони Департаменту безпеки.

ОСОБА_1 від переведення на вищезазначені посади відмовився, що засвідчено підписом останнього /т.І, а.с.55-60/.

10.03.2021 року відповідачем винесено доповнення до попередження, відповідно до якого позивачу запропоновано переведення на посаду провідного фахівця відділу платіжних систем управління підтримки банківських інформаційних систем Департаменту інформаційних технологій. ОСОБА_1 від переведення на вищезазначену посаду відмовився. ОСОБА_1 від переведення на вищезазначену посаду також відмовився, що засвідчено підписом останнього /т.І, а.с.61/.

01.04.2021 року відповідачем винесено доповнення до попередження, відповідно до якого позивачу запропоновано переведення на запропоновані посади: охоронника 6 розряду першої команди охорони відділу відомчої охорони Управління організації охорони Департаменту безпеки (м. Київ); охоронника 6 розряду третьої команди охорони відділу відомчої охорони Управління організації охорони Департаменту безпеки (м. Київ); прибиральника службових приміщень господарського відділу управління господарського забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України (м. Київ); прибиральника території господарського відділу управління господарського забезпечення Департаменту Національного банку України (м. Київ); забезпечення діяльності старшого касира відділу організації харчування управління організаційного забезпечення Департаменту забезпечення діяльності Національного банку України (м. Київ); провідного фахівця відділу платіжних систем управління підтримки банківських інформаційних систем Департаменту інформаційних систем (м. Київ). ОСОБА_1 від переведення на вищезазначені посади також відмовився, що засвідчено підписом останнього /т.І, а.с.62/.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що відповідач належним чином попередив позивача про наступне звільнення у зв`язку із скороченням посади, яку він обіймав, а також запропонував ряд посад, на яких він міг працювати з урахуванням його кваліфікації та досвіду роботи.

05.04.2021 року до Профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників Національного банку України адміністрацією було надіслано лист № B/17-0010/26398 "Про розірвання трудового договору з ОСОБА_1 " /т.І, а.с.64-65/.

За результатами розгляду зазначеного листа профспілкою надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (лист від 19.04.2021 № 4-0002/30744) /т.І, а.с.66/.

20.04.2021 року видано наказ Національного банку України № 814-к про звільнення 26.04.2021 року ОСОБА_1 з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України /т.І, а.с.69/.

Відповідно до матеріалів справи у сам день звільнення 26.042021 року ОСОБА_1 видано трудову книжку та копію наказу Про звільнення /т.І, а.с.69,70/.

Крім того, суд не приймає до уваги твердження позивача у позові та його представника під час судового розгляду про те, що відповідно до інформації роботодавця у період з 08.11.2019 по 26.04.2021 до системи Національного банку було прийнято на роботу 440 (чотириста сорок) нових працівників, які досі не працювали у Національному банку, серед них 4 на посади головних інженерів, 3 - старших інженерів, 2- головних інженерів-програмістів, 1 - провідного інженера, 2 - провідних інженерів-програмістів, 1 - інженера-програміста, 47 головних фахівців, 36- провідних фахівців, 23 - старших фахівців, 7 - фахівців, 33 менеджери, 3 офіс- адміністратори, тощо та відкрито 74 категорії нових посад. Також, у період з 08.11.2019 по 26.04.2021 були тимчасово вакантні у зв`язку із перебуванням працівників у відпустках по догляду за дитиною посади провідного інженера Департаменту безпеки, старшого інженера, головного та провідного фахівця Департаменту інформаційних технологій тощо, у тому числі у період з 08.11.2019 по 26.04.2021 у системі Національного банку на інші посади було переведено 1333 (тисяча триста тридцять три) працівника, з них з посади головного інженера - 20, старшого інженера 8, провідного інженера 8, головного інженера-програміста -14, старшого інженера програміста-5, інженера 1 категорії - 1, інженерів - 2, провідного інженер-програміста-1 тощо. Відповідно до інформації роботодавця у період з 08.11.2019 по 26.04.2021 на окремі дати були наявні і вакантні посади провідних фахівців Департаменту інформаційних технологій. Проте, жодну з цих вакансій позивачу запропоновано не було, тобто, відповідачем не виконано в повному обсязі вимоги ст.40 КЗпП України в частині обов`язку пропонування позивачу наявної на підприємстві роботи, тобто вакантної посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Обґрунтовуючи дані твердження, представник позивача послалась на загальну інформацію щодо наявності таких посад без деталізації, в яких саме підрозділах чи департаментах знаходяться ці посади, тобто, не обґрунтовано твердження про те, що позивач за своєю кваліфікацією та досвідом міг зайняти ці посади та виконувати відповідно роботу.

Натомість, представником відповідача надано належні та допустимі докази щодо наявності вакантних посад, які не могли бути запропоновані позивачу внаслідок того, що його кваліфікація не відповідала необхідним критеріям, що підтверджується інформацією про посади, які були вакантні у НБУ у період з 08.11.2019 до 26.04.2021 року /т.І, а.с. 85-92, 208-243/, копіями посадових інструкцій щодо вакантних посад /т.І, а.с. 117-122/.

До того ж, у НБУ відсутній обов`язок пропонувати ОСОБА_1 роботу вищої кваліфікації (старшого інженера, менеджера, експерта, тощо), оскільки законодавством України про працю не передбачено права працівника вимагати призначення на вищу посаду, так само, як і відсутній такий обов`язок у роботодавця.

Крім того, суд приймає до уваги і те, що пунктом 1 наказу НБУ від 09.09.2014 року № 1634-к (зі змінами) передбачено, що усі вакантні посади у системі НБУ з 10.09.2014 року і пізніше підлягають скороченню. /т. І, а.с.68/.

До того ж, матеріали справи містять інформацію щодо невідповідності ОСОБА_1 вакантним посадам, посадам, на які приймалися або переводилися працівник, та посадам, які бул тимчасового вільними /т.І, а.с. 131-207/.

В зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими твердження представника відповідача про те, що усі посади, після переведення працівників, які їх обіймали, на інші посади, були одразу скорочені та не могли бути запропоновані позивачу.

Що ж стосується посилання позивача про те, що він мав переважне право залишення на роботі, оскільки має тривалий стаж безперервної роботи 28 років, то сама по собі наявність такого стажу підстав для задоволення позову не дає, оскільки першочергове право для залишення на роботі мають працівники з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці, що визначається самим роботодавцем. Крім того, як вже зазначалось вище, вільних посад, які б відповідали кваліфікації позивача з урахуванням вищенаведених рішень Правління НБУ щодо скорочення посад, не було.

Крім того, відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 протягом останніх трьох років перед звільненням незадовільно ставився до своїх посадових обов`язків, що підтверджується результатами щоквартальної оцінки його роботи.

Згідно зі звітами з планування цілей, завдань та оцінки результативності

працівників на підставі КПЕ у період з 10.01.2018 до 30.03.2020, ступінь виконання ОСОБА_1 поставлених цілей та завдань становила від 10 до 48 відсотків /т.І, а.с.71-76/.

Так, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 оскаржував результати оцінки.

Пунктом 2.2 Регламенту "Організація та супроводження процедури планування та оцінки цілей/завдань, ключових показників ефективності та оцінки результативності", затвердженого наказом Національного банку України від 17.12.2019 № 791-но, а у подальшому наказом Національного банку України від 16.01.2021 № 44-но, встановлено, що працівник зобов`язаний заповнити карту преміювання і надіслати її на погодження безпосередньому керівникові /т.І, а.с.77-84/.

В судовому засіданні встановлено, що з другого кварталу 2020 року до звільнення з роботи ОСОБА_1 з власної ініціативи карту преміювання не заповнював, щоквартальне планування цілей та завдань не здійснював та, відповідно, оцінювання роботи уникав.

Зазначене додатковим свідченням неналежного ставлення ОСОБА_1 до своїх обов`язків, відсутності зацікавленості у результатах своєї праці.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось із дотриманням вимог трудового законодавства щодо порядку вивільнення працівників, оскільки у Національному банку України дійсно відбулись зміни в організації виробництва і праці та скорочення штату, що призвели до вивільнення працівників, у тому числі і позивача, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, а тому підстав для поновлення позивача на роботі немає.

Враховуючи відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, відсутні й підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не заявлено клопотань про відшкодування будь-яких судових витрат, а отже у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу.

На підставі викладеного, керуючись,

ст.ст.40, 42, 49-2 КЗпП України,

ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 23, 48, 51, 81, 175, 258, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного банку України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.М. Соколов