Провадження №2/333/1765/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,

представника позивачка ОСОБА_1 ,

представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Гурильова А.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), Запорізької міської ради (юридична адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, ) про визнання незаконним та скасування рішення про передачу у власність частини земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року через систему Електронний суд позивачка ОСОБА_6 звернулась до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Запорізької міської ради про скасування рішення про передачу у власність частини земельної ділянки, скасування державної реєстрації право власності.

Позов обґрунтований тим, що позивачка є власником 2/3 частин житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва по право на спадщину за законом та договору купівлі-продажу частки цього будинку.

Інша 1/3 частина цього ж будинку, в рівних долях по 1/6 частині належить відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Житловий будинок по АДРЕСА_2 розділений на дві квартири кожна з яких має окремий вхід. Позивачка користується квартирою АДРЕСА_3 загальною площею 68,5 кв.м., а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_4 загальною площею 31,3 кв.м.

Житловий будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 0,0432 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку кадастровий № :03:019:0597та перебуває у фактичному користуванні позивачки та відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В березні 2023 року відповідач ОСОБА_2 відгородила близько половини подвір`я біля спільного житлового будинку, встановивши вольєр для собаки бійцівської породи під вікнами квартири АДРЕСА_3 , якою користується позивачка, чим обмежила ії доступ до частини двору, вікон її квартири та унеможливила зовнішнє обслуговування житлового будинку і доступ до газового лічильника. Також відповідач ОСОБА_2 повідомила позивачці, що для користування цією частиною двору для проходу до власної квартири у будинку, вона має оформити з нею відповідний договір оренди, оскільки відгороджена частина земельної ділянки належить їй та ії сину на праві приватної власності.

З метою оформлення права власності на 2/3 частини земельної ділянки під ії частиною будинку та в подальшому вирішити питання щодо порядку користування земельною ділянкою із сумісними землекористувачами, позивачка звернулася до відповідної землевпорядної організації, де було з`ясовано, що 94/432 частин вказаної земельної ділянки на праві приватної власності належать відповідачці ОСОБА_2 , а 94/432 частин відповідачу ОСОБА_3 . Підставою для державної реєстрації права власності за відповідачами землі було рішення Запорізької міської ради від 30.10.2019 року № 37/21, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №344353713 від 28.08.2023 року.

З метою отримання рішення Запорізької міської ради та копій документів, що подавались для приватизації землі відповідачами, представником позивачки було направлено запит до Запорізької міської ради, за результатами розгляду якого була надана відповідь про припинення шляхом ліквідації управління з питань земельних відносин та про неможливість надання повного пакету документів, які були підставою для прийняття рішення, та надана копія рішення Запорізької міської ради № 37/21 від 30.10.19 року.

Із вказаного рішення позивачка дізналася, що Запорізькою міською радою затверджено розмір та порядок фактичного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_2 , площею 0,0432 га; встановлено зовнішні межі землекористування згідно схеми, наданої землевпорядної документації, за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстровано ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічне інвентаризації» (площа 0,0417 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,015 га); передано співвласникам житлового будинку у спільну часткову власність по фактичному землекористуванню частину земельної ділянки (кадастровий номер :03:019:0597) площею 0,0188 га, що складає 188/432 частки від площі 0,0432 (землі житлового та громадської забудови для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель споруд (присадибна ділянка по АДРЕСА_2 )) для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передано у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,188 га без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме: ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,0094 га що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га, ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0094 газ, що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га.

З наведеного вбачається, що відповідачі загалом є власниками лише 1/3 частини житлового будинку, в той час як рішенням Запорізької міської ради у приватну власність було передано 188/432 частини земельної ділянки. Тобто відповідачам замість 144 кв.м ( 432 кв.м* 1/3 частку = 144 м?) земельної ділянки, що відповідає розміру їх частині у право власності на житловий будинок, було відведено 188 кв.м земельної ділянки, що на 44 кв.м більше ніж це передбачено положеннями ст.121 ЗК України.

Внаслідок необґрунтованої передачі у власність відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частини земельної ділянки площею 44 кв.м, позивачка позбавлена можливості користуватись нею для обслуговування своєї частини житлового будинку господарських будівель і споруд. Рішення Запорізької міської ради є таким що порушує її права як співвласника домоволодіння, оскільки вона позбавлена права отримати у власність земельну ділянку, на якій розташована належна їй частина житлового будинку, а сама передача у власність земельної ділянки відбулась без урахування розмірів часток осіб у праві власності жилого будинку.

У зв`язку із чим позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Запорізької міської ради від 30.10.2019 року № 34/21 «Про передачу гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 у власність частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 » та скасувати державну реєстрацію цієї земельної ділянки одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованих щодо частини земельної ділянки. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 25.12.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справ вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області.

19.01.2024 року через систему Електронний суд надійшли пояснення від Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області, в яких зазначено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до державного земельного кадастру передбачених законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння кадастрового номеру. Відповідно до частини першої четвертої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння її кадастрового номера.

Згідно з частиною шостою статті 16 закону України «Про державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомості про неї не є підставою для скасування кадастрового номеру. Частиною першою статті 24 вказаного Закону встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно з ч. 5 ст. 24 Закону України про «Про державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок протягом 14 днів з дня реєстрації заяви перевіряє: відповідність документів вимогам законодавства; за результатом перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову в державній реєстрації.

Відтак державним кадастром реєстрації реєстратором було проведено перевірку документів на відповідність вимогам законодавства і здійснено державною реєстрацію спірної земельної ділянки.

Крім того зазначено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки.

Пунктом 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок на підставі заяви про державну реєстрацію земельних ділянок, які утворилися в результаті такого поділу чи об`єднання; коли протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстроване з вини заявника, на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до зазначеного Реєстру; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку.

Враховуючи наведені норми матеріального права, Головне управління держгеокадастру у Запорізькій області вважає, що під час внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку за кадастровим номером :03:019:0597 відсутні були підстави для відмови внесення таких відомостей, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позовної заяви в частині вимог, що стосується скасування державної реєстрації земельної ділянки

30.01.2024 року через систему електронний суд від Запорізької міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що рішенням 44-ї сесії сьомого скликання Запорізької міської ради від 30.10.2019 року було затверджено технічну документацію із землеустрою та передано співвласникам житла у спільно часткову власність по фактичному землекористуванню частину земельної ділянки (кадастровий номер :03:019:0597) площею 0,0188 га, що складає 188/432 частини від площі 0,0432 га (землі житлової та громадської забудови для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель споруд (присадибна ділянка)) по АДРЕСА_2 для будівництва обслуговування житлового будинку господарські будівлі і споруд таким чином: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільну часткову власність було передано земельною ділянкою площею 0,0188 га (без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)), а саме: ОСОБА_3 0,0094 га, що складає 94/432 частини від площі 0,0432 га і ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0094 га, що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га.

Земельна ділянка передавалась за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований ТОВ «Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації» (площа 0,0417 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,0015 га). При цьому, вказаним пунктом рішення затверджено розмір земельної ділянки, порядок фактичного користування по АДРЕСА_2 та встановлено зовнішні межі землекористування згідно схеми, наданої до землевпорядної документації.

Наразі вказане рішення виконало свою дію, так як ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування та вичерпують свою дію фактом їх виконання.

Крім того, Запорізька міська рада вважає, що вона не могла порушити право позивачки в момент винесення оскарженого рішення №37/21 від №37/21 від 30.10.2019 року, оскільки позивачка зареєструвала своє право власності на 1/3 частини житлового будинку лише у 2021 році.

Також зазначає, що під час подання заяви до міського голови ОСОБА_7 про передачу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність частини спірної земельної ділянки, була наявна письмова згода ОСОБА_8 від 09.08.2019 року на приватизацію частини спільної земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка являється матір`ю позивачки та яка згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на момент приватизації мала спільну часткову власність на житловий будинок по АДРЕСА_2 , а також наявний акт погодження меж землекористування і суміжними землекористувачами за підписом голови квартального комітету ОСОБА_9 .

Таким чином, при винесенні оскаржуваного рішення від 30.10.2019 № 37/21 Запорізька міська рада виходила виключно із наданої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 , яку було розроблено суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із Законом України «Про землеустрій» (ст. 26 Закону), а тому, міська рада діяла виключно у спосіб та у межах визначених Конституцією та Законами України.

Запорізька міська рада вважає, що статтею 140 ЗК України встановлено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку, серед яких відсутня така підстава як визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання державного акту недійсним у зв`язку із скасуванням рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого було видано це акт.

Враховуючи викладене, Запорізька міська рада просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

13.03.2024 року через систему Електронний суд надійшли два відзиви на позовну заяву від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є ідентичними по змісту та в яких зазначається, що на момент набуття права власності відповідачів на частини житлового будинку, земельна ділянка приватизована не була, у зв`язку з чим на виконання норм чинного законодавства, між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_10 було укладено договір на розроблення технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 . Згідно плану розділу земельної ділянки, що є невід`ємною частиною технічної документації, у відповідності до ЗК України, земельна ділянка загальною площею 0,0432 га, передається у власність по фактичному користуванню для будівництва і обслуговування житлового будинку із встановленням порядку використання земельної ділянки відповідно до плану. При цьому межі розподілу території відображені на погоджувальній схемі. Справжність підписів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_8 під Планом розділу земельної ділянки та погоджувальній схемі засвідчені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гармашовим Г.М. 02.08.2019 року та зареєстровано в реєстрі за №2552, 2553, 2554 (с. 10-11 Технічної документації).

При цьому, як зазначено в технічній документації, розділ земельної ділянки загальною площею 0,0432 га відбувся по фактичному користуванню, встановленого задовго до оформлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), тобто ще при попередніх власниках ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , у якого вони придбали третю частину житлового будинку ще в 2017 році. ОСОБА_8 володіла 2/3 частками житлового будинку та була землекористувачем частини земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок починаючи з 1992 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності та договором дарування від 18.03.1992 року.

Відповідачі вважають, що позивачці було завжди відомо про такий розподіл землі, оскільки ОСОБА_8 є матір`ю позивачки, а сама позивачка стала власником 2/3 частин житлового будинку розташованого за цією адресою в 2021 році шляхом прийняття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, та шляхом укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку.

Прийняттям спадщини позивач виразила безумовне погодження і прийняття об`єкту спадкування 1/3 частини житлового будинку в тому розмірі і обсязі, в якому він існував на момент прийняття неї спадщини, тобто з визначеними межами і фактичним розподілом земельної ділянки встановлених в 2019 році між спадкодавцем ОСОБА_8 та відповідачами Мироненками. Окрім цього позивачка була обізнана про встановлення межі розмежування земельної ділянки на момент придбання 1/3 частини житлового будинку шляхом укладення договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 04.08.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В., оскільки на момент придбання власність для розмежування було встановлено огорожу і у разі незгоди з наявним розмежування земельної ділянки між співвласниками будинку позивачка мала право не укладати договір купівлі-продажу частки житлового будинку від 04.08.2021 року.

Крім того, відповідачі просять суд застосувати позовну давність до позовних вимог, оскільки позивачка успадкувала 1/3 частини житлового будинку від своєї матері ОСОБА_8 , який в неї був у власності з 1992 року. Тобто позивачка була обізнана про розподіл земельної ділянки між співвласниками будинку задовго до набуття нею права власності на 2/3 частин житлового будинку, оскільки фактичне розмежування земельної ділянки (встановлення огорожі) відбулось ще при матері позивачки та попередніх власників будинку.

У зв`язку з чим відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

18.04.2024 року від ОСОБА_6 , інтереси якої представляє ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд» надійшли пояснення у справі, з яких вбачається, що вона не погоджується із доводами, зазначених у відзивах відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , виходячи з такого.

Мати позивачки не погоджувала збільшення частки відповідачів за рахунок своєї частки землекористування, окрім того фактично ОСОБА_8 в період з 11.06.16 року по 29.08.20 року, тобто на час складання письмової згоди та ухвалення оскарженого рішення Запорізької міської ради, не була власником 2/3 житлового будинку, внаслідок укладення договору довічного утримання між нею та ОСОБА_12 до моменту розірвання вказаного договору. Про вказані обставини відповідачі були обізнані, оскільки набуття ними права власності на 1/3 частину житлового будинку, що відбулося на підставі договору купівлі-продажу, вчинялось за заявою співвласника - ОСОБА_13 .

Водночас, із документів, наданих Головним управлінням Держгеокадастру в Запорізькій області, вбачається, що під час подання заяви міському голові ОСОБА_7 про передачу у власність земельної ділянки, до матеріалів технічної документації не було долучено письмову згоду щодо приватизації земельної ділянки співвласника будинку і відповідно співкористувача земельної ділянки ОСОБА_12 . Отже враховуючи, що матеріали технічної документації, які були подані для прийняття ЗМР оскарженого рішення, не містили згоди співвласника житлового будинку на приватизацію відповідачами земельної ділянки, а також те, що матеріали технічної документації не містять згоди ОСОБА_12 на збільшення частки відповідачів за рахунок частки землі, користувачем якої він був на час прийняття оскарженого рішення від 30.10.2019 року про виділ відповідачам у власність частини земельної ділянки, що перевищує частку у праві спільної часткової власності і є очевидно протиправним.

Крім того, позивачка вважає що посилання на погодження меж землекористування суміжними користувачами за підписом голови квартального комітету неприйнятним, оскільки він свідчить про погодження меж землекористування відносно всієї земельної ділянки, а не частини ділянки право власності на яку було визнано за відповідачами.

Додавши, що відповідачами не підтверджено належними та допустимими доказами про існування розмежування (встановлення огорожі) між земельними ділянками на момент придбання нею у власність 2/3 частини житлового будинку.

Позивачка вважає, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки лише в березні 2023 року між співвласниками житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , виникла конфліктна ситуація щодо користування земельною ділянкою та 06.09.2023 року вона ознайомилася з оспорюваним рішенням Запорізької міської ради № 37/21 від 30.10.2019.

Також позивачка не погоджується з доводами Запорізької міської ради, зазначивши, що порушення її прав було здійснено шляхом прийняття рішення Запорізької міської ради №34/21 від 30.10.2019 року «Про передачу гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 у власність частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 », та позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :03:019:0597, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрованих щодо частини земельної ділянки кадастровий номер :03:019:0597, пов`язана саме з незаконністю вказаного рішення Запорізької міської ради, на підставі якого було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а не у зв`язку з незаконністю дій органу Держгеокадастру.

Позивачка вважає, що вона обрала належний спосіб захисту її порушених прав, що узгоджується з відповідною судовою практикою.

06.05.2024 року через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення від ОСОБА_4 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких зазначено, що згідно технічного паспорту на житловий будинок станом на 15.06.1990 року земельна ділянка була фактично огороджена по периметру забором та розділена огорожею, таким чином, що земля була фактично виділена в натурі без спільного двору та можливості потрапити на сусідню частину ділянки .

Фактичний розподіл, а також наявність огорожі, чітко зазначено на плані земельної ділянки складеному 15.06.1990 року, який є невід`ємною частиною технічного паспорту. Огорожа у вигляді паркану існувала на момент набуття право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частини житлового будинку, тому технічна документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості від 2019 року міститься в матеріалах справи і була розроблена із урахуванням фактичного користування земельною ділянкою всіма співвласниками житлового будинку.

Відповідачі вважають, що разі ухвалення рішення на користь позивачки, ОСОБА_2 та ОСОБА_14 в майбутньому можуть бути позбавлені права повторно звернутися до Запорізької міської ради із заявою про приватизацію, оскільки вони своїм правом вже скористались в 2019 році, що призведе до порушення їх прав.

Ухвалою суду від 07.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив суд його задовольнити. Додав, що ОСОБА_8 , яка надала згоду на приватизацію ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частину земельної ділянки, лише проживала в будинку за адресою: АДРЕСА_2 і на момент приватизації, тобто станом на 2019 рік, не була власником вказаного житлового будинку. До співвласника ОСОБА_12 ініціатори приватизації не зверталися за погодженням меж земельної ділянки.

Приватизація земельної ділянки в даних межах порушує права ОСОБА_15 та унеможливлює їй обслуговувати частину належного їй будинку, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відгородили земельну ділянку, яка належить їм на праві власності, чим перешкодили позивачу нею користуватися.

Крім того, відповідачі набули право власності на земельну ділянку у частці, яка є більшою ніж частина належного їм будинку.

Представник відповідачів ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, зазначивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до Запорізької міської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки в межах фактичного користування, оскільки у відповідності до ст. 120 ЗК України, в разі набуття права власності на об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Про те, що ОСОБА_15 не було відомо про фактичний розподіл меж земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки в технічному паспорті від 1990 року, де власниками зазначені ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , чітко визначені межі земельної ділянки, а саме: вони огороджені як по периметру, так і всередині земельної ділянки, тобто в межах фактичного користування співвласниками житлового будинку. Такий розподіл був в 1990 році, в 2016 році і в 2019 році, тобто на момент подання документів на приватизацію земельної ділянки.

Технічна документація була виготовлена із урахуванням технічних паспортів від 1990 року та 2016 року.

ОСОБА_8 була власником 2/3 частини будинку з 1992 року та фактично проживала в ньому, тому вона і писала заяву, в якій погодила приватизацію ОСОБА_18 та ОСОБА_3 земельної ділянки. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого останній набув право власності на частину житлового будинку, однак у 2020 році його було розірвано.

Крім того, у разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним.

Представник Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав наведених у його письмових поясненнях.

Представник Запорізької міської ради до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав відзив на позов та заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши пояснення та доводи представників позивача, відповідачів та третьої особи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_6 , з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 18.03.1992 року, 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 перебувало на праві спільної сумісної власності у ОСОБА_16 та ОСОБА_19 (матері позивачки) по 1/3 чистини, іншим співвласником вказаного будинку (1/3 частини) була ОСОБА_17

18.03.1992 року між ОСОБА_20 , яка діяла від імені ОСОБА_16 , та ОСОБА_8 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_16 подарував, а ОСОБА_8 прийняла у дар 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Договір посвідчений державним нотаріусом Шостої Запорізької Державної нотаріальної контори Масловець Л.С.. та зареєстровано в реєстрі за № 2-921.

28.03.2015 року померла співвласник 1/3 частини вказаного житлового будинку ОСОБА_17 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис 2479.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2016 року у справі №333/2522/16-ц встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_11 з ОСОБА_17 у період з листопада 2007 року по день її смерті та визнано за ОСОБА_11 право власності на 1/3 частину жилого будинку за адресою: АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_17 .

11.06.2016 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. та зареєстровано в реєстрі за номером 4-740.

За умовами договору ОСОБА_8 , як відчужувач, передавала у власність ОСОБА_12 , як набувачу, 2/3 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 99,8 кв.м, житловою площею 67,4 м?. Земельна ділянка на якій розташований вказаний житловий будинок, 2/3 частки якого відчужується, має площу 0,0432 га, присвоєно кадастровий номер :03:019:0597, форма власності - комунальна власність, що підтверджується Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 19.04.2016 року, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок загальною площею 90,4 кв.м, житловою площею 67,4 кв.м та відповідні господарські будівлі та споруди.

09.03.2017 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу частки житлового будинку, відповідно до якого останні набули права власності 1/3 частки житлового будинку, з усіма надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 99,8 кв.м, житловою площею 67,4 кв.м, площа самочинно забудованого - 9,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0432 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:019:0597, в рівних частках. Рішення стосовно приватизації земельної ділянки, частка якої відчужується, не приймалось. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб'юк Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за № 541.

Рішенням Запорізької міської ради сьомого скликання 44 сесії від 30.10.2019 року номер 37/21 «Про передачу гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 у власність частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 » вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; затвердити розмір земельної ділянки, порядок фактичного користування по АДРЕСА_2 площею 0,0432 га та встановити зовнішні межі землекористування згідно схеми, наданої до землевпорядної документації, за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстровано товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (площа 0,417 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0015 га); передати співвласникам житлового будинку у спільну часткову власність по фактичному землекористуванню частину земельної ділянки (кадастровий номер :03:019:0597) площею 0,0188 га, що складає 188/432 частки від площі 0,0432 га (землі житлової та громадської забудови; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)) по АДРЕСА_2 таким чином: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у спільну часткову власність - земельну ділянку площею 0,0188 га (без визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме: ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 0,0094 га, що складає 94/432 частки від площі 0,0432 га, та ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 0,0094 га, що складає 0,432 частки від площі 0,0432га.

29.08.2020 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 було укладено договір про розірвання договору довічного утримування, який було посвідчено державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. та зареєстровано в реєстрі за номером 4-738.

12.07.2021 року ОСОБА_6 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, що складається зі 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва договору дарування, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.03.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-921.

12.07.2021 року ОСОБА_12 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_8 на підставі свідоцтва договору дарування, посвідченого Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою 18.03.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-921.

04.08.2021 року між продавцем ОСОБА_12 та покупцем ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу частки житлового у будинку, за умовами якого продавець продав у власність покупця 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 99,8 кв.м, у тому числі житловою площею 67,4 кв.м, з відповідними господарсько-побутовими будівлями і спорудами, наземними і підземними комунікаціями. Земельна ділянка площею 0,0432 на якій розташований житловий будинок, частка якого відчужуються, цільове призначення якої є: для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :03:019:0597, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованим 30.07.2021 року. Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нарохою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1342.

Право власності на належні сторонам частини житлового будинку з надвірними будівлями зареєстровано, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 344351265 від 28.08.2023 року.

Згідно довідки ПП «Запорізьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації» загальна площа земельної ділянки АДРЕСА_2 на 26.05.2016 року складає 410 кв.м. Рішенням виконкому Запорізької міської ради від 29.11.1957 року №33 за житловим будинком АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Частинами 1, 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ч. 1 ст. 155 ЗК України).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною 7 вказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

04.07.2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до міського голови м. Запоріжжя ОСОБА_7 із заявою про приватизацію земельної ділянки площею 0,0188 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по фактичному користуванню земельною ділянкою, що розташована в АДРЕСА_6 .

Судом встановлено, що на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_10 розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: завдання на складання технічної документації із землеустрою; пояснювальну записку; матеріали топографо-геодезичних робіт; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки; відомості про встановлені межові знаки.

Відповідно до технічної документації, яку затверджено рішенням Запорізької міської ради №38/21 від 30.10.2019 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 передано у спільну часткову власність частину земельної ділянки площею 0,0188 га по фактичному землекористуванню, а саме згідно з планом земельної ділянки, який видано 26.05.2016 року ПП «Запорізьке міжрегіональне бюро технічної інвентаризації».

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В матеріалах справи наявні копії технічних паспортів на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , складених 15.06.1990 року та 22.01.1992 року.

Крім того, 28.03.2016 року на виконання заяви матері позивачки - ОСОБА_8 , ФОП ОСОБА_21 було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до технічних паспортів від 15.06.1990 року, 22.01.1992 року та 26.05.2016 року, на планах земельної ділянки позначений цифрами 1, 2, 3, 6, 7 паркан.

Із вказаних технічних паспортів вбачається, що впродовж тривалого року (більше 26 років) земельні ділянки фактично були погоджені та поділені між попередніми співвласниками житлового будинку.

Тобто попередніми співвласниками будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , визначено межі ділянок згідно фактичного користування.

Таким чином судом встановлено, що між співвласниками житлового будинку склався порядок користування спільною земельною ділянкою, останніми здійснювалось облаштування ділянок, які вони обрали собі для використання, протягом тривалого часу.

За правилом ч. 2 ст. 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такі правові висновки, викладені Верховним Судом України в постановах від 11.02.2015 року, від 13.04.2016 року, від 12.10.2016 року.

У постанові від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17 Велика Палата Верховного Суду не встановила правових підстав для відступу від наведених висновків.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Суд звертає увагу, що визначивши порядок використання земельної ділянки до передачі частини її у власність відповідачам, співвласники будинку, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_8 та ОСОБА_17 виходили з наявних у них інтересів, з врахуванням відомих їм обставин, що покликали необхідність встановлення саме такого порядку користування.

Протягом тривалого часу (з 1990 року) співвласники будинку здійснювали утримання та забезпечення придатності земельних ділянок відповідно досягнутої згоди.

З часу набуття відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку, її використання здійснюється згідно визнаного і підтвердженого права власності.

Оскільки позивачем набуто право власності на частку в нерухомому майні, існуюче право попереднього власника згідно ст. 120 ЗК України перейшло до позивача на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Суд звертає увагу, що доказів на підтвердження існування спору між попередніми землекористувачами ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та відповідачами не надано.

Стосовно доводів позивача, що матеріали технічної документації, які були подані для прийняття ЗМР оскаржуваного рішення, не містили згоди співвласника житлового будинку ОСОБА_12 на приватизацію ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельної ділянки, а містять підпис ОСОБА_8 , яка на той час фактично не була співвласником будинку за договором довічного утримання, слід зазначити таке.

У постанові Верховного Суду від 04.08.2021 року у справі № 263/11779/16-ц вказано, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною.

Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 та у справі № 350/67/15 також дійшла висновку, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною.

Враховуючи наведене, відсутність згоди на той час співвласника житлового будинку ОСОБА_12 на приватизацію ОСОБА_3 та ОСОБА_2 земельної ділянки, не може бути підставою для скасування рішення органу місцевого самоврядування.

На думку суду, фактично позивач не довела порушення своїх цивільних прав та інтересів.

Також суд звертає увагу, що позивач не заявляла клопотання про проведення відповідної судової земельно-технічної експертизи для визначення площі, необхідної для обслуговування належної їй частини домоволодіння, а також накладення на неї меж земельної ділянки, виділеної відповідачам.

Враховуючи те, що позивачем набуто право власності на частку в нерухомому майні, існуюче право попереднього власника згідно з вимогами ст. 120 ЗК України перейшло до позивача на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, та з урахуванням того, що доказів на підтвердження існування спору між попередніми землекористувачами ОСОБА_12 та ОСОБА_8 та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суду не надано, суд дійшов висновку, що в даному випадку право позивача не порушено, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. При цьому, відповідачами не порушувались права ОСОБА_6 , оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 оформили право власності на частину земельної ділянки в 2019 році, а позивач стала власником зазначеної частини жилого будинку з 2021 року.

Керуючись статтями: 4, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 200, 206, 207, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), Запорізької міської ради (юридична адреса: 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області (юридична адреса: 69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, ) про визнання незаконним та скасування рішення про передачу у власність частини земельної ділянки та скасування державної реєстрації прав власності.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.08.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод