Справа № 686/6192/24
Провадження № 2/686/2987/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., при

секретарі - Боднар А.П., за участю представника позивача та третіх осіб Левицької Ю.В.

та ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну

справу за позовною заявою органу опіки та піклування при виконавчому комітеті

Хмельницької міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

третьої особи на стороні відповідача комунального некомерційного підприємства

«Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», про позбавлення

батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2024 року до суду звернувся Виконавчий комітет Хмельницької міської ради (орган опіки та піклування) в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказує, що відповідачі по справі є батьками дитини. Державну реєстрацію народження дитини проведено відповідно до вимог ст. 133 СК України. Після народження дитина знаходилась з матір`ю, яка не має власного житла, а також ресурсів для забезпечення базових потреб дитини, через що зверталась до волонтерів громадської організації щодо придбання малюку найнеобхіднішого в тому числі і продукти харчування для себе. Від громадської організації надійшло повідомлення про те, що новонароджена ОСОБА_7 потребує вжиття термінових заходів соціального захисту через неналежне виконання матір`ю батьківських обов`язків, а саме: в останньої немає навичок догляду за дитиною, вона не завжди пам`ятає чи їла дитина, чи змінений підгузок. Помешкання де проживає мати з дитиною в жахливому стані. За результатами медичного огляду, на момент поступлення до медичного закладу, загальний стан дитини був середньої важкості, були наявні ознаки недогляду. Батько, ОСОБА_5 , проживає окремо, участі у вихованні дитини не бере, заперечує факт свого батьківства, оскільки не спілкується з ОСОБА_3 , а шлюб між ними розірваний ще у 2021 році.

Оскільки обставини, за яких дитина потрапила у державний заклад, залишаються без змін, відповідачі не піклуються про фізичний та духовний розвиток доньки, її здоров`я, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, то позивач просить позбавити їх батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з них аліменти на утримання доньки, у зв`язку із чим змушений звернутись до суду.

29.03.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

Позивачем надано висновок від 15.03.2024 року за №651/01-31 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стосовно малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

11.04.2024 року справу призначено до слухання по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задоволити з зазначених підстав.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, вказала, що на момент народження дитини вже була розлучена з ОСОБА_5 і фактично проживає з ОСОБА_8 , який є батьком дитини. Вказує, що має намір виховувати дитину та має змогу разом із її батьком, забезпечувати Єлізавету всім необхідним. На час народження дитини вони разом проживали у знайомих, оскільки в помешканні робили ремонт. Просить не позбавляти її батьківських прав стосовно доньки.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вказує, що ОСОБА_3 бажає виховувати свою доньку та має можливість забезпечувати її всім необхідним, разом із її біологічним батьком. Вказує, що представник органу опіки та піклування зареєструвала Єлизавету без письмової заяви її матері, а оскільки у відділі РАЦС не було відмітки про розірвання шлюбу, то батьком дитини вказали її колишнього чоловіка, ОСОБА_5 . Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що відповідач ОСОБА_3 постійно відвідує Єлизавету в будинку дитини, проявляє материнську турботу, дитина до них поступила в нормальному стані. При вирішенні спору покладається на думку суду.

Допитана в судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_9 вказала, що до неї зателефонувала лікар щодо перебування у неї в пологовому будинку ОСОБА_3 , яка була розгублена і не могла пояснити куди піде з дитиною, і попросила її зареєструвати дитину, що вона і зробила. А так як не було відмітки про розірвання шлюбу, то батьком дитини вказали ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що перебуває із ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах та є батьком ОСОБА_10 , бажає виховувати доньку разом із ОСОБА_3 , працює, має можливість матеріально забезпечити сім`ю.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, вивчивши матеріали справи та надані докази суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державну реєстрацію народження дитини проведено відповідно до вимог ст. 133 СК України, відповідно до якої, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Однак, як встановлено під час слухання справи, рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області у справі №685/836/21, від 16.09.2021 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано, рішення набрало законної сили.

Спеціаліст ОСОБА_9 провела державну реєстрацію народження дитини, а так як в органах РАЦСу не було відмітки про розірвання шлюбу, то батьком дитини вказали ОСОБА_5 . Дані обставини визнали сторони у судовому засіданні.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що ОСОБА_3 неналежним чином виконує батьківські обов`язки, а тому позбавлення її батьківських прав якнайкраще відповідатиме інтересам дитини, про що також вказано і у висновку органу опіки та піклування від 15.03.2024 року за №651/01-31.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Також у п. 16 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини третьої ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Ст. 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок заперечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення проти позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, цей захід тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Тому позбавлення батьківських прав можливе лише тоді, коли змінити поведінку батьків неможливо.

Суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи.

Так, у справі немає належних та допустимих доказів, щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 . В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила суду, що бажає виховувати та доглядати малолітню доньку, а також має матеріальну можливість забезпечити її всім необхідним. Вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_8 , який є біологічним батьком дитини та визнає цей факт. Він також має бажання виховувати малолітню ОСОБА_10 , має постійне місце роботи, забезпечує сім`ю, вони мають постійне місце проживання. Представник КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» в судовому засіданні також підтвердила, що ОСОБА_3 постійно відвідує Єлизавету в будинку дитини, дитина до них поступила в нормальному стані.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 не ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а бажає виховувати доньку та має можливість забезпечити її всім необхідним. Суд вважає, що залишення дитини з матір`ю відповідатиме її найкращим інтересам та сприятиме її нормальному та гармонійному розвитку, тоді як підстави для позбавлення батьківських прав на час слухання справи відсутні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що в судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо неналежного виконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків.

У зв`язку із наведеним суд не вбачає підстав щодо позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 батьківських прав.

За таких обставин по справі, суд вважає, що позов Виконавчого комітету Хмельницької міської ради (орган опіки та піклування) в інтересах малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, слід залишити без задоволення, оскільки викладені у ньому обставини не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263-265 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, Конвенцією «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, ст. 164 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву органу опіки та піклування при виконавчому комітеті

Хмельницької міської ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,

третої особи на стороні відповідача комунального некомерційного підприємства

«Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», про позбавлення

батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня

виготовлення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.08.2024 року.

Суддя: