ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1236/24 Справа № 233/4648/21 Суддя у 1-й інстанції - Малінов О.С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 жовтня 2023 року, ухваленого суддею Маліновим О.С. у м.Костянтинівка Донецької області, повний текст судового рішення складено 14 жовтня 2023 року,

УСТАНОВИВ

06 жовтня 2021 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернулася позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації шлюбу в період часу з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3, та визнати право власності.

В обґрунтування позову зазначила, що вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1984 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вони мешкали разом в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У період часу з 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 мешкали за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_3 та відповідачу по справі, по 1/2 частині кожному. Жили вони дружньо, були пов`язані спільним побутом, разом вели спільне домогосподарство, мали єдиний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, відпочивали разом, проводили витрати в інтересах сім`ї.

На підтвердження надала світлини (фото) за різний період часу, тощо. Під час сумісного мешкання вони придбали майно на загальну суму 19 930 грн., а саме: - кухню «Стиль» ольха, куплену 15.08.2019 року за 16 000 грн., стіл «Студент», куплений 20.08.2019 року за 2 250 грн., крісло «Школяр», куплений 20.08.2019 року за 1680 грн. Усі доходи, які вони отримували з ОСОБА_3 та вкладали на депозитні вклади АТ КБ "Приватбанк, вважає об`єктом спільної сумісної власності.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після його смерті, відповідач ОСОБА_2 забрала ключі від квартири, та наполягала, щоб вона залишила житло. ОСОБА_2 не визнає право власності на частку її майна, яке набуте нею і її рідним братом ОСОБА_3 за час їх спільного проживання.

Просила встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно нажите майно.

02 грудня 2022 року позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 надали заяву про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просила: встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

- грошові кошти, які знаходяться на вкладному рахунку АТ КБ «ПриватБанк»: вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. SAMDNWFD701, оформлений 12.03.2020 року, кошти при оформлені внесені з рахунку НОМЕР_1 , поточна суму вкладу 142 000.12 грн., ідентифікатор рахунку, на який зараховується вклад: НОМЕР_5, на суму вкладу нараховуються процента за ставкою 12,5 % річних, які зараховуються на вклад/картку НОМЕР_2 ;

- грошові кошти, які знаходяться на вкладному рахунку АТ КБ «ПриватБанк»: вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. SAMDNWFD601, оформлений 02.04.2020 року, кошти при оформлені внесені з рахунку НОМЕР_3 , поточна суму вкладу 6 0843, 07 грн., ідентифікатор рахунку, на який зараховується вклад: НОМЕР_6, на суму вкладу нараховуються процента за ставкою 12,5 % річних, які зараховуються на вклад/картку НОМЕР_2 ;

- кухню «Стиль» ольха, куплену 15.08.2019 року за 16 000 грн.;

- стіл «Студент», куплений 20.08.2019 року за 2 250 грн.;

- крісло «Школяр», куплений 20.08.2019 року за 1 680 грн..

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину депозитних коштів разом з процентами, які знаходяться на вкладних рахунках в АТ КБ «ПриватБанк»:

- за договором SAMDNWFD701, вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. від 12.03.2020 року у розмірі - 71 000,06 грн.;

- за договором SAMDNWFD601, вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. від 02.04.2020 року у розмірі - 30 421, 50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості меблів, яка залишилася в натурі у відповідача: кухня «Стиль» ольха - 8000 грн., стіл «Студент» 1125 грн., крісло «Школяр»- 840 грн., усього на загальну уму - 9 965 грн., а також судові витрати (а.с. 144-146).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Байгуш Олексій Юрійович до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, задоволені у повному обсязі.

Встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 :

- грошові кошти, які знаходяться на вкладному рахунку АТ КБ «ПриватБанк»: вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. SAMDNWFD701, оформлений 12.03.2020 року, кошти при оформлені внесені з рахунку НОМЕР_1 , поточна суму вкладу 142 000.12 грн., ідентифікатор рахунку, на який зараховується вклад: НОМЕР_5, на суму вкладу нараховуються процента за ставкою 12,5 % річних, які зараховуються на вклад/картку картку НОМЕР_2 ;

- грошові кошти, які знаходяться на вкладному рахунку АТ КБ «ПриватБанк»: вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. SAMDNWFD601, оформлений 02.04.2020 року, кошти при оформлені внесені з рахунку НОМЕР_3 , поточна суму вкладу 6 0843, 07 грн., ідентифікатор рахунку, на який зараховується вклад: НОМЕР_6, на суму вкладу нараховуються процента за ставкою 12,5 % річних, які зараховуються на вклад/картку НОМЕР_2 ;

- кухню «Стиль» ольха, куплену 15.08.2019 року за 16 000 грн.;

- стіл «Студент», куплений 20.08.2019 року за 2 250 грн.;

- крісло «Школяр», куплений 20.08.2019 року за 1 680 грн..

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину депозитних коштів разом з процентами, які знаходяться на вкладних рахунках в АТ КБ «ПриватБанк»:

- за договором SAMDNWFD701, вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. від 12.03.2020 року у розмірі - 71 000,06 грн.;

- за договором SAMDNWFD601, вклад «Стандарт» строковий на 12 міс. від 02.04.2020 року у розмірі - 30 421, 50 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості меблів, яка залишилася в натурі у відповідача: кухня «Стиль» ольха - 8000 грн., стіл «Студент» 1125 грн., крісло «Школяр»- 840 грн., усього на загальну суму - 9 965 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 277 (одна тисяча двісті сімдесят сім) грн. 30 коп.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, просить його скасувати.

При цьому скаржник зазначає, що у рішенні суд посилається на належне повідомлення відповідача про час і дату судового розгляду справи, що не відповідає дійсності, оскільки вона не була належним чином повідомлення про розгляд справи, повістки не отримувала. Вказує, що її інтереси в суді представляв адвокат Сітало В.В., з яким у неї було втрачено зв`язок у зв`язку з військовими подіями. Також зазначає, що вона вимушена була виїхати до міста Києва, де взята на облік внутрішньо переміщеної особи. Відповідач вказує, що повідомила суду нову адресу місця проживання, заяв про проведення розгляду справи за її відсутністю суду не подавала. Зазначає, що пізніше їй стало відомо про те, що її адвокат виїхав за межі України і вона залишилась без юридичної допомоги, тому не мала можливості повноцінно отримати захист в статусі відповідача по справі. Вказує, що вона є людиною похилого віку, часто хворіє та систематично перебуває на лікуванні у медичних закладах, що підтверджено довідками, доданими до скарги. Також відповідач наголошує на тому, що вона не отримувала СМС повідомлень про виклик до суду та заяву про надіслання таких СМС суду не подавала. Вважає, що рішення суду, яке винесене без сторони відповідача та її захисника містить неповноту встановлених обставин, які мають значення для справи, що є порушенням права на захист.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Байгуш О.Ю., посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

05.02.2024 від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява, в якій остання просить розглянути апеляційну скаргу за її відсутності, наполягає на задоволенні апеляційної скарги з викладених у ній підстав, а саме неналежного повідомлення сторони відповідача про день, час і місце судового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Байгуша О.Ю., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача з викладених у відзиві підстав, просив оскаржуване судове рішення суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.82,83), довідкою КП СЕЗ №1 про склад родини (а.с.62).

В ході перевірки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актового запису про реєстрацію шлюбу за період з 1984 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 не виявлено (а.с.85).

Згідно листа директора Костянтинівського міського центру соціальних служб повідомлено, що у листопаді 2018 року фахівець з соціальної роботи здійснював інспектування за адресою: АДРЕСА_2 , з метою перевірки цільового використання коштів державної допомоги на дітей та підтвердження факту проживання дітей з матір`ю. Під час інспектування було з`ясовано, що даною адресою на той час мешкали малолітні діти: ОСОБА_5 , 2013 року народження, ОСОБА_6 , 2016 року народження, ОСОБА_7 , 2018 року народження разом з матір`ю ОСОБА_8 , 1993 року народження, прабабусею ОСОБА_1 . Зі слів ОСОБА_1 вона мешкає у квартирі цивільного чоловіка гр. ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно листа директора КНП «БЛІЛ КМР» повідомлено, що 15.03.2021 хворий ОСОБА_3 був доставлений вкрай тяжкому стані бригадою швидкої допомоги до кардіологічного відділення КНП «БЛІЛ КМР» у супроводі ОСОБА_1 . Лікуючий лікар-кардіолог ОСОБА_9 , повідомила, що ОСОБА_1 постійно знаходилася біля чоловіка, надавала потрібну допомогу, виконувала усі рекомендації, купували ліки (а.с.13).

Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з ОСОБА_3 позивача надала фотокартки (а.с.34-39) та посилалась на те, що ОСОБА_3 надавав їй свої грошові кошти, якими вона користувалась, а також вони сумісно придбали меблі: кухня «Стиль» ольха, стіл «Студент», крісло « Школьник », що підтверджується наданими копіями товарних чеків, в яких вказано ім`я ОСОБА_11 , адреса доставки: АДРЕСА_2 (а.с.30-32).

Довідка про доходи ОСОБА_1 (а.с.18-20), копія трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 21-23), копії договорів КБ «»Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 (а.с.24-29).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів, допиту свідків, виходив з доведеності позивачем факту спільно проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 та набуття спірного майна під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами відповідача ОСОБА_2 щодо незаконності і необґрунтованості судового рішення, з огляду на таке.

Згідно положень ч.1 ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Статтею 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, незаборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Членів сім`ї пов`язують взаємні права та обов`язки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї.

У п.6 рішення Конституційного Суду від 03.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначив, що доводити такий факт слід документами та доказами того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні відносини - свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо. Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного з «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Суд першої інстанції під час судового розгляду справи допитав свідків: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідив низку доказів, зокрема: лист директора Костянтинівського міського центру соціальних служб, лист директора КНП «БЛІЛ КМР», фотокартки, довідку про доходи позивача, копію її трудової книжки, копії договорів КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 , копії товарних чеків про доставку меблів за адресою АДРЕСА_2 , які оцінив, як кожний окремо, так і їх сукупності та дійшов правильного висновку про доведеність позивачем заявлених позовних вимог, а саме факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постановах від 25.12.2013 року (справа №6-135цс13) та від 11.03.2015 року (справа №6-211цс14), судам під час вирішення спору щодо поділу майна осіб, які проживали однією сім`єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Факт перебування у фактичних шлюбних відносинах, установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. ч.4 ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.364 ЦК України: 1.Співласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності; 2. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Пунктом 1 частини 1 статті 365 ЦК України визначено право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд першої інстанції, встановивши факт сумісного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період часу з 2004 року по день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 грошові кошти, які знаходяться на вкладних рахунках АТ КБ «ПриватБанк», меблі: - кухню «Стиль» ольха; стіл «Студент»; крісло « Школяр », визнавши за позивачем право власності 1/2 частину депозитних коштів разом з процентами, які знаходяться на вкладних рахунках в АТ КБ «ПриватБанк» та стягнув з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку вартості меблів, які залишилася в натурі у відповідача.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, ухваленим з дотриманням норм матеріального права.

Доводи відповідача про її неналежне повідомлення про час і дату судового розгляду справи, що вона повідомила суду нову адресу місця проживання у місті Києві, що вона не отримувала СМС повідомлень про виклик до суду та заяву про надіслання таких СМС суду не подавала, що порушено її право на захист, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Вивчивши матеріали справи колегія суддів встановила наступне.

Так, матеріали справи містять розписку Прокопенко від 28.12.2021 про отримання в суді ухвали про відкриття провадження і оригіналу позовної заяви з додатками (а.с.69).

Окрім того, матеріали справи містять відзив на позовну заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Сітала В.І від 24.01.2022, де викладена позиція ОСОБА_2 щодо заявленого ОСОБА_1 позову (а.с.70-71).

У відзиві на позов адреса мешкання відповідача зазначена: АДРЕСА_3 , вказано номер мобільного телефону: НОМЕР_4 (а.с.70).

Також матеріали справи містять клопотання представника відповідача ОСОБА_16 впро витребування доказів, де адреса відповідача вказана та сама, що і у відзиві на позов (а.с.74).

Матеріали справи містять судові повістки - повідомлення, які надсилались судом відповідачу ОСОБА_2 на її адресу проживання зазначену у відзиві на позов: АДРЕСА_3 .

Окрім того, матеріали справи містять ряд оголошень про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України - виклик до суду, зокрема відповідача через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України) (а.с.125, 128, 131, 134, 142, 155).

На а.с.157 наявна заява ОСОБА_2 від 27.01.2023, в якій остання просила суд відкласти судове засідання, призначене на 30.01.2023 на 13:00 годин до кінця воєнного стану в України. У заяві зазначено номер справи та номер мобільного телефонуНОМЕР_4 , місце проживання, перебування не вказано.

На а.с.209 та 211 наявні поштові конверти з судовими повістками про виклик ОСОБА_2 в чергове судове засідання, які надсилались судом на відому йому адресу: АДРЕСА_3 та були повернуті суду поштовим відділенням, з відмітками: «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставляння судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно положень ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Нормами ч.1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Матеріалами справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності з нормами ЦПК України викликав відповідача в судове засідання за відомою суду адресою та в порядку положень ч.11 ст.128 ЦПК України, при цьому матеріали справи не містять заяви ОСОБА_2 , де зазначено її нове місце проживання як внутрішньо-переміщеної особи, окрім того, відповідач була ознайомлена з позовом 28.12.2021, подала відзив на позов 24.01.2022, в якому виклала свою позицію, яка була почута судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішенні, тому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_2 про її неналежне повідомлення про день, час і місце розгляду справи та позбавлення її права на захист, остання мала достатньо часу, починаючи з кінця грудня 2021 року по 14 жовтня 2023 року укласти договір з іншим адвокатом, подати суду заяви, клопотання, докази, тощо, однак таким правом не скористалась.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін із підстав, передбачених 375 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 жовтня 2023 року, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: