Справа № 459/2216/23 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л. Ю.
Провадження № 22-ц/811/1392/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

04.07.2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просивстягнути з відповідача в його користь грошові кошти в сумі 182 401,52 грн, з яких: 110 000,00 грн - сума заборгованості (перераховані кошти); 29 263,43 грн - інфляційне збільшення; 39 566,85 грн - пеня в розмірі подвійної ставки НБУ; 3 571,23 грн - 3 % річних, а також 1 860,50 грн сплаченого судового збору.

Позов обґрунтовував тим, що 29.07.2021 року та 04.08.2021 року він передав відповідачу кошти в сумі 110 000,00 грн на придбання необхідних матеріалів для виготовлення самосвального кузова за необхідними якісними параметрами до 20.08.2021 року. Однак, на час звернення до суду з позовом зазначені роботи відповідачем не виконано, а отримані кошти не повернуто. За даним фактом він звертався у правоохоронні органи, однак у відкритті кримінального провадження було відмовлено з підстав цивільно-правого характеру правовідносин, які складися між сторонами. При цьому, відповідач визнав невиконання ним покладених на нього зобов`язань. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 162 744,66 грн (сто шістдесят дві тисячі сімсот сорок чотири грн 66 коп.) з яких: 110 000,00 грн - основної суми боргу; 29 263,43 грн - індекс інфляції; 19 910,00 грн пеня (неустойка); 3 571,23 грн - 3 % річних.

В частині інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачену суму судового збору в розмірі 1627 (одна тисяча шістсот двадцять сім) грн 37коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилається на положення Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, суд не врахував, що зазначений закон не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки регулює відносини між споживачами робіт і послуг та виконавцями робіт і надавачами послуг, які є суб`єктами господарювання, правочин між якими оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами. При цьому, у матеріалах справи відсутні зазначені докази існування між позивачем і відповідачем правовідносин, які можуть бути предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів».

Зазначає, що письмовий договір між позивачем та відповідачем не укладався. Доказів існування між сторонами усного договору, у якому б сторони погодили усі істотні умови такого, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач в порядку ст. 530 ЦК України звертався до відповідача з заявою щодо виконання ним робіт по виготовленню кузова або з приводу повернення йому коштів. Оскільки така вимога не пред`являлася, а належні та допустимі докази моменту пред`явлення такої вимоги в матеріалах справи відсутні, у позивача відсутнє порушене право чи інтерес, за захистом якого останній міг би звернутися до суду.

Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафних санкції (інфляційних втрат за період прострочення, трьох процентів річних, неустойки), то такі не підлягають задоволенню, оскільки момент виникнення у позивача обов`язку повернути кошти відповідачу не визначений, а встановити факт та дату пред`явлення вимоги позивачем до відповідача в порядку ст. 530 ЦК України є неможливо.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

10.06.2024 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Згідно положень 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України, визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Судом встановлено, що 29.07.2021 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 68000 грн на матеріали для виготовлення останнім самосвального кузова в термін до 29.08.2021 року, що підтверджується відповідною розпискою, підписаною сторонами.

04.08.2021 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 32000,00 грн на матеріали для виготовлення останнім самосвального кузова в термін до 21.08.2021 року, що підтверджується розпискою, підписаною сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звертався до Червоноградського відділу поліцій у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по виготовленню та передачі йому самосвального кузова в передбачені розпискою строки.

25.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області з заявою, в якій зазначив, що він зобов`язується повернути грошові кошти у сумі 110000,00 грн, які йому передав ОСОБА_3 на матеріали для виготовлення кузова після його продажу.

Тобто, з 25.10.2021 року зобов`язання ОСОБА_1 з зобов`язання по виготовленню кузова змінилося на зобов`язання повернути кошти в сумі 110000,00 грн, тобто у грошове зобов`язання, про що він особисто написав заяву.

Оскільки до часу пред`явлення позову - 04.07.2023 року відповідач передані йому позивачем кошти не повернув, такий провів розрахунок заборгованості відповідача за невиконання грошового зобов`язання з врахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, яка виникла у ОСОБА_1 перед ОСОБА_3 у зв`язку з невиконанням ним покладеного на нього зобов`зання з повернення коштів, розмір такої за період з 01.11.2021 року по 30.11.2022 року становить 182 401,52 грн, з яких: 110 000,00 грн - сума заборгованості (перераховані кошти); 29 263,43 грн - інфляційне збільшення; 39 566,85 грн - пеня в розмірі подвійної ставки НБУ; 3 571,23 грн - 3 % річних.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини, відповідно до яких відповідач зобов`язаний був виготовити належної якості самосвальний кузов та передати позивачу готовий виріб до 21.08.2021 року. Оскільки виконавцем не було виконано умови договору, замовник вправі вимагати за своїм вибором розірвання договору та відшкодування збитків, що передбачено ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача 110000,00 грн - основної суми боргу, 3571,23 грн - 3 % річних та 29263,43 грн - нарахування за індексом інфляції. При цьому, суд не погодився з розрахунком позивача щодо розміру пені (неустойки) та розрахував розмір такої за формулою: 110000,00 х 0,1 х 181 : 100, що дорівнює 19910,00 грн.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду погоджується не повністю, виходячи з наступного.

Так, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно положень Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем робіт є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

При цьому, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання та отримав у позивача кошти на виготовлення самосвального кузова як фізична особа.

Відтак, аналізуючи правове обгрунтування оскаржуваного судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, ухваливши по суті правильне рішення про часткове задоволення позову, невірно застосував у мотивувальній частині рішення норми Закону України «Про захист прав споживачів», положення якого на спірні правовідносини не поширюються.

Виходячи з наведеного, рішення суду слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 04 листопада 2024 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 22 січня 2024 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний тест постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра