Справа № 452/514/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Бікезіна О.В., розглянувши матеріали за позовом ОСОБА_1 до Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просить ухвалити рішення про зняття арешту з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області АА № 232823 від 21.11.2005 року.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . В 2024 році вона дізналась про наявність у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про арешт належного їй майна, накладеного відділом у Самбірському районі Львівської області в рамках виконавчого провадження про стягнення з неї на користь Самбірського ВУВКГ заборгованості. Разом з тим, згідно довідки Самбірського ВУВКГ від 21.08.2023 року заборгованість перед підприємством у неї відсутня; крім того, згідно з інформації з Єдиного реєстру боржників від 31.01.2024 року стосовно неї не здійснюється жодне виконавче провадження, де вона є боржником.

Вивченням змісту позовних вимог і їх обґрунтування доказами встановлено підстави для наступного висновку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття

з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як вбачається із змісту позовної заяви, арешт на майно ОСОБА_1 було накладено постановою державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області АА № 232823 від 21.11.2005 року в межах виконавчого провадження по виконанню рішення суду ухваленого а порядку цивільного судочинства.

Отже, правовідносини за змістом позовних вимог ОСОБА_1 стосуються виконавчого провадження яке є завершальною стадією судочинства. Тому, ОСОБА_1 в цій стадіє провадження набула статусу сторони виконавчого провадження боржника, а не позивача, як себе вважає.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 26.09.2019 у справі №607/3894/17 та від 19 січня 2022 року у справі N 577/4541/20.

З огляду на наведені норми та роз`яснення, надані Верховним Судом, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з позовною заявою про зняття арешту з майна, оскільки у судовому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення такого питання (шляхом звернення до суду зі скаргою відповідно до розділу VII ЦПК України).

Як вбачається із змісту позовної заяви, арешт на майно позивача було накладено постановою державного виконавця в межах виконавчого провадження, тому питання про зняття арешту не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, а повинно вирішуватись за скаргою, поданою у порядку, визначеному розділом VII ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки заява ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст.186, 448 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна - відмовити.

Роз`яснити позивачці право на оскарження дій державного виконавця у порядку ст. 447-453 ЦПК України.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі надіслати позивачці разом із позовними матеріалами.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя