Справа № 459/2411/24
Провадження № 2/459/662/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі головуючого судді Мельникович М. В., з участю секретаря судового засідання Горощук А. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Шептицькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

У С Т А Н О В И В :

10.09.2024 представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути заборгованість за кредитним договором №31.07.2023-100002061 від 31.07.2023 у розмірі 14 419,99 грн, а також просив стягнути судові витрати у сумі 2 422,40 грн.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 31.07.2023 р. було укладено кредитний договір № 31.07.2023-100002061 (надалі кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язувався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Згідно з умовами кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 7 000,00 грн, строком на 70 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 08.10.2023, утворилась заборгованість у розмірі 14 419,99 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 000 грн, процентах в розмірі 6 369,99 грн та комісії в сумі 1 050 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Відтак, представник позивача просить стягнути з відповідача вказану суму.

Ухвалою від 20.09.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у даній справі.

Представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила закрити провадження у даній справі. Представник відповідача зазначила, що договір №31.07.2023-100002061 від 31.07.2023 не містить ознак кредитного договору, оскільки відповідно до умов договору, невід`ємною його частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті ТОВ «Споживчий кредит». Згідно договору, датою укладення договору між товариством та клієнтом є дата його підписання, а договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів. Проте, представник вважає, що із копії договору вбачається, що такий не містить підпису ОСОБА_1 . Аналогічно не містять підпису відповідача графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Відтак, вважає, що ОСОБА_1 не ознайомлювали з умовами кредитування. Крім того, представник зауважила, що суду не надано доказів перерахування кредитних коштів на рахунок її довірителя. Також зазначила, що позивач посилається на Правила надання грошових коштів, але матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими правилами було ознайомлено відповідача при укладенні договорів, а самі Правила з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані позичальником. Серед іншого, представник зауважила, що позивачем не надано пояснень щодо суми заборгованості, а саме не надано пояснень щодо нарахування заборгованості за відсотками. Тому вважає, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню. Представник вказала, що документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Оскільки позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. Крім того, додала, що розмір нарахованих відсотків, значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що порушує права відповідача, як споживача. Відтак зауважила, що у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором позивачу необхідно було звернутися до відповідача з досудовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, у матеріалах справи відсутні будь-які документи та докази, що підтверджують факт звернення позивача до її довірителя із такою вимогою. Тому, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

22.10.2024 представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що даний кредитний договір укладений відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою одноразового ідентифікатора. Щодо перерахування грошових коштів вказав, що грошові кошти були перераховані на картковий рахунок, зазначений ОСОБА_1 в особистому кабінеті. Крім того зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Cпоживчий центр» та Акціонерним Товариством Комерційний Банк «Приватбанк» було укладено договір №4507 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційно-технологічну взаємодію на приймання платежів за допомогою системи LiqPay. Відтак, LiqPay надано квитанцію на перерахування грошових коштів відповідачеві. Представник зазначає, що відповідно до умов договору були нараховані відсотки, які розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді (7 000,00 грн (сума виданих кредитних коштів) * 1.3 % (фіксована незмінна процентна ставка) (91 грн) * 70 (кількість днів користування кредитними коштами ) = 6 370 грн). Також нарахування комісії ґрунтується на нормах закону, а саме відповідає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

06.11.2024 представником відповідача ОСОБА_2 було подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі, з мотивів викладених у відзиві.

08.11.2024 сторони у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представник позивача у позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, проте від останньої надійшла заява про розгляд даної справи у відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки повне рішення виготовлено 14 листопада 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 08 листопада 2024 року, датою ухвалення даного рішення є саме 14 листопада 2024 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.07.2023 відповідачем було підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферту) (а. с. 28-34).

31.07.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №31.07.2023-100002061 від 31.07.2023 (а. с. 38).

Відповідно до п. 2-9 Кредитного договору сума кредиту: 7000 грн, строк, на який надається кредит - 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 08.10.2023, період користування кредитом кожні наступні 14 днів з дня надання кредиту, продовження строку, на який надається кредит, не передбачене. У Позичальника та Кредитодавця відсутнє право продовжувати строк кредитування або строк виплати кредиту. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1.3% за 1 (один) день користування кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту/залишку кредиту (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 15% від суми кредиту та дорівнює 1050 грн. 00 коп. Розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

ОСОБА_1 здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного кредитного договору, шляхом заповнення заявки на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений і приймає умови кредитного договору (оферти) та підписав відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) (35-37).

Позивач надав відповідачу кредит у розмірі 7 000 гривень шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується квитанцією LiqPay про підтвердження переказу грошових коштів 31.07.2023 у сумі 7000 грн (а. с. 39).

До матеріалів справи також долучено Паспорт споживчого кредиту, у якому відображені основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту та інші умови (а. с. 21-24).

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання за даним договором у нього станом на 31.07.2023 утворилась заборгованість в розмірі 14 419,99 грн, яка складається з: 7 000 грн основний борг; 6 369,99 грн - проценти; 1 050 грн комісія, що підтверджується довідкою - розрахунком (а. с. 16).

Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості з відповідача, оскільки останній ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань.

При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 627-629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із змісту ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Статтею 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом, між ТОВ «Споживчий кредит» та ОСОБА_1 було укладено вищевказаний Кредитний договір з використанням інформаційнотелекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі.

В Заявці та додатку до анкети позичальника зазначено адресу ОСОБА_1 , дату народження, телефон та електронну пошту, адресу проживання та реєстрації, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останньому, що є підтвердженням здійснення ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».

Підписавши вищевказаний договір електронним підписом відповідач добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування. Зокрема, з форми послідовності дій учасників електронної комерції, щодо укладення кредитного договору в інформаційно-текомунікаційній системі кредитодавця вбачається, що клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС, направив запит (заяву) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, отримав заяву, оферту та акцепт, які містять істотні умови кредитного договору та підписав акцепт одноразовим ідентифікатором T827. Опісля фінансовою установою було направлено клієнту підтвердження вчинення електронного правочин у формі електронного документа (а. с. 76).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується укладання між сторонами кредитного договору, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету вищевказаний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19.

Виходячи з вищевикладеного, доводи представника відповідача про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору є безпідставними та на увагу суду не заслуговують.

Також суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про відсутність доказів перерахування відповідачу кредитних коштів, оскільки судом встановлено, що 31.07.2023 на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті, були переведені грошові кошти у розмірі 7000 грн, що підтверджується квитанцією про переказ грошових коштів, де номер платіжної картки відповідача відповідає вказаному при укладенні договору. Таким чином, факт видачі позивачем відповідачеві грошових коштів в розмірі 7000 грн за кредитним договором є доведеним.

За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач в односторонньому порядку припинив виконувати умови вищевказаного договору, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 14 419,99 грн, яка складається з: 7 000 грн основний борг; 6 369,99 грн - проценти; 1 050 грн комісія, що підтверджується довідкою розрахунком.

На час розгляду справи відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення вищевказаної заборгованості та про причини несвоєчасного погашення такої у добровільному порядку.

Не заслуговують на увагу суду доводи представника відповідача щодо неналежного обґрунтування позивачем заборгованості за відсотками, оскільки судом встановлено, що нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалось позивачем у повній відповідності до умов кредитного договору. В свою чергу відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надав власний контрозрахунок.

Зазначена позиція повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, у якому ВС зазначив, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Отже, враховуючи наведене, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору №31.07.2023-100002061 від 31.07.2023 належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, отриманий кредит та нараховані відсотки за користування не погасив.

Відтак, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем заборгованість за кредитним договором на загальну суму 14 419,99 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, сплачений при зверненні до суду з даним позовом, в сумі 2422,40 грн (ставка судового збору за подання до суду процесуальних документів в електронній формі).

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст.22, 256, 258, 261, 512-514, 516-518, 610-612, 623, 627, 629, 638, 1054, 1077 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 76, 81, 89, 133,137, 141, 263-265, 273 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №31.07.2023-100002061 від 31.07.2023 у розмірі 14 419 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 14.11.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А).

Відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя: М. В. Мельникович