Провадження № 2/185/513/24
У Х В А Л А

29 січня 2024 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Астапчук Д.В., за участю позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває вказана вище цивільна справа.

Ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні відповідач просив надати строк для примирення шість місяців для збереження стосунків з дитиною.

В судовому засіданні позивач категорично заперечила проти надання строку для примирення, вказала, що чоловік застосовує до неї насильство, вона на даний час намагається створити іншу сім`ю. Поліцією видано заборонний припис щодо кривдника, ОСОБА_2 , стосовно неї.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із ст.111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі № 442/6319/16-ц згідно постанови від 30.05.2019 року.

21.01.2024 року поліцією видано заборонний припис щодо кривдника, ОСОБА_2 , стосовно постраждалої ОСОБА_1 .

Сторони в судовому засіданні вказали, що сумісно не проживають постійно з літа 2023 року, до цього намагались налагодити стосунки, однак примирення не відбулось.

Беручи до уваги категоричне заперечення позивача щодо надання строку на примирення подружжю, оскільки з початку 2023 року до цього часу спроби примирення подружжя не призвели до налагодження стосунків, позивач намагається створити нову сім`ю, а відповідач застосовує насильство стосовно своєї дружини, заява про надання строку на примирення є необґрунтованою та такою що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.211, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про надання строку для примирення сторін відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Суддя: А. О. Врона