У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2024 Справа №607/18511/24

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення завданої шкоди , -

в с т а н о в и в :

На адресу суду надійшов позов ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення завданої шкоди в сумі 3 160 205, 60 гривень, завданої внаслідок каліцтва, витрат пов`язаних з наймом житла, та моральна шкода.

Вивченням змісту позову з додатками вбачається, що позивач має зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно частини першої ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Предмет позову дозволяє позивачу обрати підсудність розгляду справи за власним місцем реєстрації проживання, оскільки спір заявлено з приводу відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи. (п.3 ст. 28 ЦПК України).

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, та певні протоколи до неї, і ця обставина з огляду на приписи ч.1 ст. 9 Конституції України, Закону України від 29.06.2004 року «Про міжнародні договори» свідчить про обов`язковість застосування національними судами України норм Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Приписами п.1 частини першої статті 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про облік внутрішньо переміщених осіб» від 01.10.2014 № 509, абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Отже, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, до якого вноситься інформація про зареєстроване місце перебування особи, в порядку, визначеному Постановою КМУ «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад».

Хоча фактичним місцем проживання позивача є м. Тернопіль, у якому органами соціального захисту населення ОСОБА_1 взятий на облік, як ВПО, місцем реєстрації проживання позивача залишається АДРЕСА_1 .

При цьому фактичне місце проживання позивача, навіть за набуттям статусу шляхом взяття на облік ВПО, не має правового значення в розумінні ЦПК України, для вирішення питання обрання підсудності розгляду справи, оскільки визначальним є місце реєстрації проживання особи, а не місце взяття її на облік органами соціального захисту. І це стосується також внутрішньо переміщених осіб.

Подібного правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду у постанові від 24.06.2024 року у справі 554/7669/21.

А тому Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області не може вважатися «судом, встановленим законом» в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оскільки відсутні будь які докази наявності у позивача зареєстрованого місця проживання чи перебування на території м. Тернополя чи Тернопільського району, згідно вимог Постанови КМУ №265 від 07.02.2022 року «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад».

З огляду на наведене суд вважає, що позов слід передати на розгляд Херсонського міського суду Херсонської області.

Керуючись п.1 частини першої статті 31 ЦПК України,суд -

у х в а л и в :

Справу за позовною заявою ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про стягнення завданої шкоди, передати на розгляд Херсонського міського суду Херсонської області.

Ухвала набирає законної сили через п`ятнадцять днів з дня підписання суддею , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 15-денний строк з дня підписання суддею.

Головуючий суддя В. М. Братасюк