Справа № 450/2428/24 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/2413/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

позивача ОСОБА_1 та його представника

адвоката Максименко О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про визнання договору удаваним, визнання укладеним договору купівлі-продажу майнових прав та визнання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (в подальшому «спірна квартира»; а.с. 2-11).

Разом з вищезгаданою позовною заявою до суду також надійшла і заява представника позивача про забезпечення позову, в якій останній просив суд вжити заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, а саме: 1) Заборонити ОСОБА_5 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на спірну квартиру, а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в т.ч. права приватної власності) на спірну квартиру; 2) Заборонити ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на спірну квартиру, а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в т.ч. і права приватної власності) на спірну квартиру; 3) Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо спірної квартири.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 13.10.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено Договір простого товариства (Договір про спільну діяльність), посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Віблим Л. З. 12.10.2023 року між ОСОБА_5 , як уповноваженим учасником простого товариства, та ОСОБА_1 укладено попередній договір про купівлю-продаж квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цікало О. А., зареєстрований в реєстрі за № 1133, згідно п. 1 якого його сторони зобов`язуються у строк до 31.12.2023 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) спірної квартири, а відповідно до п. 3 в якості забезпечення виконання зобов`язань за цим договором ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_5 прийняв в рахунок майбутніх платежів грошову суму у розмірі 1 464 464, 39 грн., що є еквівалентною 40 284, 00 доларам США за курсом станом на 02.12.2023 року до моменту укладення даного договору. Тобто, ОСОБА_1 повністю виконав умови Договору № 1133 і оплатив повну вартість покупки, однак станом на даний час мету спільної діяльності між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не досягнуто, багатоквартирний житловий будинок не прийнято в експлуатацію та не передано спірну квартиру в приватну власність позивачу.

Як вбачається зі змісту Договору, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору купівлі-продажу спірної квартири, а саме: узгодили ціну її продажу, порядок та строк здійснення оплати та строк передачі квартири покупцю - 31.12.2023 року, що вказує на те, що назва договору «Попередній договір» не відповідає змісту договору та дійсним правовідносинам, що склались між сторонами, а відтак між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , як учасником простого товариства та його уповноваженою особою, було укладено не попередній договір, а договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру відповідно до статті 655 ЦК України.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,4167 га кадастровий номер :01:001:0120, на якій і побудований, однак ще не введений в експлуатацію, багатоквартирний житловий будинок в якому знаходиться квартира, майнові права на яку придбав ОСОБА_1 . Будучи власником земельної ділянки та маючи чинний дозвіл на виконання будівельних робіт, ОСОБА_3 має реальну можливість і може вчиняти дії з метою відчуження майнових прав на квартири, які знаходяться в об`єкті незавершеного будівництва, задля ухилення від виконання чи утруднення виконання можливого судового рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки згаданим відповідачем майнові права позивача на спірну квартиру не визнаються, а відтак є обґрунтованим ризик того, що ОСОБА_3 зможе вільно розпорядитися майновими правами на цю квартиру (а.с. 49-58).

Оскаржуваною ухвалою заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено.

Ухвалено вжити заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, а саме:

1) Заборонити ОСОБА_5 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на спірну квартиру, а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в т.ч. права приватної власності) на цю квартиру;

2) Заборонити ОСОБА_3 у будь-який спосіб розпоряджатись, обтяжувати, укладати будь-які правочини щодо майнових прав на спірну квартиру, а також звертатися до державних реєстраторів, будь-яких органів, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно з заявами щодо реєстрації будь-якого речового права (в т.ч. права приватної власності) на спірну квартиру;

3) Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі Міністерству юстиції України та його структурним та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо спірної квартири (а.с. 66-72).

Вищезгадану ухвалу оскаржив представник відповідача ОСОБА_3 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, покликаючись на її незаконність та порушення норм процесуального права.

Вважає, що:

-позивач не надав суду доказів будівництва квартири з відповідним номером та проектною площею за адресою АДРЕСА_2 , а також доказів існування реальних ризиків вчинення ОСОБА_3 дій, які у разі задоволення позову можуть призвести у майбутньому до утруднення або неможливості виконання судового рішення;

-висновки суду щодо наявності підстав для забезпечення позову в частині, що стосується ОСОБА_3 , не грунтуються на матеріалах справи, оскільки до ОСОБА_3 не пред`явлено позовних вимог і останній не є учасником правовідносин з яких виник спір та у нього відсутні будь - які зобов`язання перед позивачем з огляду на те, що попередній договір купівлі - продажу квартири укладений саме з ОСОБА_5 , який при його укладенні діяв від свого імені та в своїх особистих інтересах;

-вжиті відносно ОСОБА_3 заходи забезпечення не відповідають принципу співмірності та адекватності заходів із заявленими позовними вимогами та виходять за їх межі.

Звертає увагу на те, що укладений 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договір простого товариства (відповідно до якого його сторони зобов`язатися шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці площею 0, 4167 га, кадастровий номер :01:001:0120, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 в порядку, передбаченому законодавством) був припинений 12 жовтня 2022 року в зв`язку з недосягненням мети, передбаченої п.1.1 цього Договору.

Стверджує, що ОСОБА_5 уклав близько 50 цивільно-правових угод щодо квартир та майнових прав на квартири в багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 (в тому числі і з позивачем), в результаті чого в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться близько 50 судових справ, предметом позову у яких є визнання майнових прав на квартири в згаданому багатоквартирному будинку.

Також стверджує, що відносно ОСОБА_5 відкрите кримінальне провадження за частиною третьою статті 15, частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (шахрайство, вчинене у великих розмірах), а самого ОСОБА_3 визнано потерпілим по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №0001202 від 28 листопада 2023 року, і на даний час ОСОБА_5 в межах даного кримінального провадження оголошено підозру у вчинені кримінальних правопорушень та оголошено його в розшук (а.с. 79-88).

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і представник останнього, будучи своєчасно (30.10-05.11.2024 року) належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 139-145), в судове засідання не з`явилися і про причини такої неявки суд не повідомили, що (у відповідності до частини 2 статті 372 ЦПК України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (пункт 4 Постанова Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір щодо майнових прав на майно, за яке позивачем частково сплачено кошти. Зважаючи на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, суд прийшов до переконання, що необхідно вжити заходи забезпечення позову для охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів, зокрема, у разі задоволення позовних вимог, з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання можливого судового рішення про задоволення позову, у тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції, встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, встановивши відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апелянтом вищенаведених обставин та доказів не спростовано.

Вищенаведені висновки також підтверджуються і тією обставиною що, незважаючи на наявність оскаржуваної ухвали про забезпечення позову від 31 травня 2024 року, відповідач (апелянт) ОСОБА_3 вчинив дії з метою прийняття в експлуатацію багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 і 11 вересня 2024 року (вже після подання його представником до суду апеляційної скарги на згадану ухвалу) йому було видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що стверджується відповіддю Державної інспекції архітектури та містобудування України від 27.09.2024 року на адвокатський запит представника позивача (а.с. 146-152).

Колегія суддів також враховує і те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не впливають на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

Крім цього, у разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, колегія суддів доводи позивача щодо необхідності вжиття по справі відповідних заходів забезпечення позову визнає обгрунтованими, а заходи забезпечення позову, застосовані судом першої інстанції шляхом постановлення оскаржуваної ухвали, - співмірними позовним вимогам.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 травня 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.