Провадження № 2/686/1150/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Чевилюк З.А.

за участі секретаря Мельничук О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

01.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» про стягнення на його користь 281 179,97 грн. Позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах з 14.05.2019 року по 02.03.2023 року. За час перебування у трудових правовідносинах з відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 226009,68 грн. 02.03.2023 року позивач був звільнений за власним бажанням.

Відповідач заборгував та не виплати заробітну плату за період з 01.01.2020 року по 02.03.2023 року у наступному розмірі:

?за період з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року з розрахунку 5000 грн./міс., а саме 5000 грн./міс.х8 міс.=40000грн.;

?за період з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року з розрахунку 5000 грн./міс., а саме 5000 грн./міс.х4міс.=20000грн.;

?за період з 01.01.2021 року по 30.11.2021 року з розрахунку 6100 грн./міс та за грудень 2021 нарахована заробітна плата 6600 грн., а всього за 2021 рік=73700 грн.;

?за період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року з розрахунку 6600 грн./міс. Та з 01.10.2022 року по 31.12.2022 року з розрахунку 6800 грн./міс., всього за 2022 рік 79800 грн.;

?за період з 01.01.2023 року по 02.03.2023 року з розрахунку 6800 грн. та складає 6800 грн./міс.+6800 грн./міс+109,68 грн.(6800 грн./міс/31 день х 2 дні)=13709,68 грн.

Не дивлячись на подану заяву, позивач не звільнений станом на 25.09.2023 року. Таким чином, за період з березня по 01.11.2023 року слід застосувати нарахування відповідачу 6800 грн./міс за не звільнення, невчасну виплату заробітної плати та неповернення трудової книжки.

6361,29(6800 грн./міс/31 день х29 днів)+6800 грн./міс.х7 місяців(квітень-серпень)=53 961,29 грн.( з 02.03.2023 року по 01.11.2023 року).

Станом на 01.11.2023 року позивачу нараховано та не виплачено 40 000 грн.+20 000 грн.+73700 грн.+79800 грн.+13709,68 грн.+53 961,29 грн.=281 170,97 грн.

Крім того, позивач вказує про необхідність нарахування йому відпускних, компенсації за невчасно виплачену заробітну плату з розрахунку середньомісячної заробітної плати за останні 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та наполягав на його задоволені. Просив донарахувати кошти у відповідності до норм законодавства держави Україна, а позов задоволити в повному обсязі з вирахуванням 65000 грн. Відповідач не направив представника, проте представив суду письмовий відзив, в якому позов визнав частково у розмірі 128 443,05 грн. Жодних повідомлень від ОСОБА_1 про його бажання припинити трудовий договір з підприємством не надходило. ОСОБА_1 дійсно перебував з 14.05.2019 року по 31.10.2023 року на посаді заступника директора підприємства. За період перебування на посаді ОСОБА_1 була нарахована, але не виплачена заробітна плата:

?за 2020 рік у розмірі 45000 грн., у т.ч.8100 грн. податок з доходів фізичних осіб та 675 грн. військовий збір;

? за 2021 рік у розмірі 73700 грн. у т.ч.13266 грн. податок з доходів фізичних осіб та 675 грн. військовий збір;

? за 2022 рік у розмірі 79800 грн. у т.ч.14364 грн. податок з доходів фізичних осіб та 1197 грн. військовий збір;

?За 2023 рік(січень-березень) у розмірі 20400 грн. у т.ч.3672 грн. податок з доходів фізичних осіб та 306 грн. військовий збір.

Всього 218900 грн., у т.ч. 39402 грн. податок з доходів фізичних осіб та 3283,50 грн. військовий збір.

З квітня 2023 року ОСОБА_1 на робочому місті відсутній; про причини не повідомив. У табелях обліку робочого часу була проставлена відмітка «НЗ» та заробітна плата за дні неявки не нараховувалась, оскільки останній не виконував роботи за трудовим договором. 31.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 8-3 ст.36 КЗпП, у зв`язку із відсутністю понад чотири місяці поспіль, про що оформлено наказ №153к/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 ». Повідомлення про звільнення з копією наказу про звільнення та проханням з`явитися для отримання заробітної плати або надання банківських реквізитів направлено на адресу позивача. У відповідь ОСОБА_1 надав банківські реквізити для оплати, що були отримані на підприємстві 09.11.2023 року. Після надання реквізитів підприємством було здійснено виплати позивачу у розмірі 65000грн. Також на рахунок податкових органів проведено оплату податків. У період з 2020 року по березень 2023року ОСОБА_1 було нараховано та не виплачено заробітну плату, що складає 218900 грн., у т.ч. 39 402,00 грн. податок з доходів фізичних осіб та 3283,50 грн. військовий збір(на руки 176214,50 грн.). Також, при звільнені ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку у відповідності до ст.83 КЗпП України, яка складає 21 401,92 грн., у т.ч. 3852,50 грн. податок з доходів фізичних осіб та 321,03 грн. військовий збір(на руки 17228,55 грн.)

Загальна сума заборгованості, що підлягала сплаті ОСОБА_1 становила 193 443,05 грн.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 3, частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі тих, що виникли із трудових відносин. Працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством (частина друга статті 2 Кодексу).

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпПУкраїни.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такоїроботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палатиКасаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18, і підстав для відступу від такого правового висновкунемає.

Згідно із частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль є підставою для припинення трудового договору відповідно до п.8-3 ст.36 КЗпП.

ОСОБА_1 перебував з 14.05.2019 року по 31.10.2023 року на посаді заступника директора підприємства.

31.10.2023 року ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі пункту 8-3 ст.36 КЗпП, у зв`язку із відсутністю понад чотири місяці поспіль, про що оформлено наказ №153к/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 », що підтверджується в тому числі копіями табелів обліку використання робочого часу. Повідомлення про звільнення з копією наказу про звільнення та проханням з`явитися для отримання заробітної плати або надання банківських реквізитів направлено на адресу позивача.

У відповідь ОСОБА_1 надав банківські реквізити для оплати, що були отримані на підприємстві 09.11.2023 року.

Після надання реквізитів підприємством було здійснено виплати позивачу у розмірі 65000грн. Також на рахунок податкових органів проведено оплату податків.

ОСОБА_1 не представлено беззаперечних доказів про направлення відповідачу заяви про звільнення з 02.03.2023 року. Суд не приймає до уваги поштову квитанцію та копію заяви від 09.02.2023 року як доказ припинення трудових відносин та погодження звільнення з відповідачем. Поштова квитанція від 09.02.2023 року може підтверджувати направлення вкладення будь-якого змісту.

У період з 2020 року по березень 2023року ОСОБА_1 було нараховано та не виплачено заробітну плату, що складає 218900 грн., у т.ч. 39 402,00 грн. податок з доходів фізичних осіб та 3283,50 грн. військовий збір(після сплати податків та зборів 176214,50 грн.):

?за 2020 рік у розмірі 45000 грн., у т.ч.8100 грн. податок з доходів фізичних осіб та 675 грн. військовий збір;

? за 2021 рік у розмірі 73700 грн. у т.ч.13266 грн. податок з доходів фізичних осіб та 675 грн. військовий збір;

? за 2022 рік у розмірі 79800 грн. у т.ч.14364 грн. податок з доходів фізичних осіб та 1197 грн. військовий збір;

?за 2023 рік(січень-березень) у розмірі 20400 грн. у т.ч.3672 грн. податок з доходів фізичних осіб та 306 грн. військовий збір.

Також, при звільнені ОСОБА_1 нараховано компенсацію за невикористану відпустку у відповідності до ст.83 КЗпП України, яка складає 21 401,92 грн., у т.ч. 3852,50 грн. податок з доходів фізичних осіб та 321,03 грн. військовий збір(після сплати податків та зборів 17228,55 грн.).

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача невиплачена заробітна плата у розмірі 128 443,05 грн.

Крім того, зважаючи на фактичну дату звільнення 31.10.2023 року, частково проведений розрахунок, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 34 940,88 грн.((6800 грн./20)+(6800/23х2)/22) х104).

Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь держави в порядку передбаченому ст.ст.140,141 ЦПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.116,117КЗпП, ст.ст.19, 81, 82, 263,353 ЦПК України ,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» невиплачену заробітну плату у розмірі 128 443,05 грн.на користь ОСОБА_1 та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 34940,88 грн.

Стягнути з Державного підприємства Радгосп «Лісовогринівецький» судові витрати по справі у виді судового збору 1073 ,60 грн. на користь держави

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 13 лютого 2024 року.

Суддя

Хмельницького міськрайонного суду З.А.Чевилюк