САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/856/24
Провадження №2/726/197/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Проскурняка І. Г., за участю секретаря судових засідань Богонос Г. Й., представника відповідачів ОСОБА_1 розглянувши матеріали цивільної справи №726/856/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житла,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Садгірського районного суду м.Чернівці перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житла.

В позові зазначає, що на підставі рішень Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 20.10.2004 року та від 03.02.2006 року по справі №2-596/06, які набрали законної сили, за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на виділене в натурі нерухоме майно нежитлове приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.02.2006 року та висновку судової будівельно економічної експертизи, ОСОБА_2 належить на праві приватної власності приміщення загальною площею 1 494,1 кв.м., об`єднані в блок № НОМЕР_1 , в тому числі: квартира 1-2; кімнати 104 «А», 104 «Б», 105 «А», 105 «Б», АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 «А,Б», 107 «а,б», 206 «а,б», 207 «а,б», 208 «а,,б», 209 «а», 209 «б», 211 «а,б», 306 «а», 306 «б», 307 «а,б», 308 «а,б», 309 «а, б», 310, 311 «а,б», 406 «а,б», 407 «а», 407 «б», 408 «а,б», 409 «а,б», 410, 411 «а,б», 506 «а,б», 507 «а,б», 508 «а,б», 509 «а», 509 «б», 511 «а», 511 «б».

Зазначає, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 02 грудня 2021 року у задоволені позовних вимог Чернівецької міської ради відмовлено та встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є власниками нерухомого майна по АДРЕСА_1 , загальною площею 2 924,6 кв.м. Судовим рішенням у справі №726/876/21 встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком, тому дані обставини не підлягають доказуванню повторно.

Позивачка в позовній заяві зазначає, що відповідно до довідки №49 від 02.06.2005 року відповідачі проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні жилою площею 30,00 кв.м., яке складається з двох кімнат, розташованих на першому поверсі будинку, загальною площею 36,2 кв.м.

Згідно попеверхового плану на будівлю літ.А приміщення, яким користуються відповідачі, складаються з: кімнати площею 11.90 кв.м., кімнати площею 18,40 кв.м., кухні площею 3,60 кв.м, туалету площею 0,90 кв.м., ванної кімнати площею 1,40 кв.м., загальною площею 36,2 кв.м.

Відповідачі вселилися в належне позивачці приміщення не на підставі спеціального ордера, проживають у гуртожитку безпідставно та за проживання не платять.

Відповідачі не працювали у ВАТ « Чернівецький цукровий завод», не мають ніякого відношення до власника жилого приміщення в гуртожитку.

Факт реєстрації відповідачів в приміщенні, належному позивачу не є підставою вважати, що вони набули статусу наймача житлового приміщення.

Звертає увагу суду на те, що в ордері матері відповідачів ОСОБА_5 , відповідачки не включені. Дозвіл на проживання повнолітнім відповідачам у належному їй приміщенні вона не надавала.

Вважає, що відповідачі приховують, що на підставі договору купівлі продажу ОСОБА_5 належить 1/29 частки нежитлового приміщення, загальною площею 1 450, 3 кв.м., розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Просить суд виселити відповідачів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з кімнат АДРЕСА_4 без надання іншого житла.

Судові витрати стягнути з відповідачів.

Представник відповідачів ОСОБА_8 спрямував до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 27.03.2007 року було встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №603/29 від 10.12.1974 року Чернівецькому цукровому комбінату було відведено земельну ділянку під будівництво гуртожитку для робітників та інженерно технічних працівників по АДРЕСА_1 , відповідно з генпланом земельної ділянки.

Згідно акту приймання в експлуатацію державною комісією закінчених будівництвом будинків житлово цивільного призначення від 29.09.1978 року, було прийнято в експлуатацію 5-ти поверховий жилий будинок гуртожиток на 220 місць по АДРЕСА_1 , замовником якого був Чернівецький цукровий завод.

З копії паспорта гуртожитку вбачається, що вказаний гуртожиток належить Чернівецькому цукровому заводу та розташований за адресою АДРЕСА_1 .

З рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 21.06.1988 року №164/6 вбачається, що на прохання Чернівецького цукрового заводу кімнати на другому, третьому, четвертому поверхах було переведено у статус, як гуртожиток для проживання малих сімей по АДРЕСА_1 .

Відповідачі зазначають, що вони з 2003 року проживають у кімнатах № НОМЕР_2 та АДРЕСА_5 , який належав ВАТ «Чернівецький цукровий завод». Їхнє заселення в зазначене жиле приміщення було здійснено на підставі ордерів №138, 144, що видавались їхній матері ОСОБА_5 , згідно спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ВАТ «Чернівецький цукровий завод» від 04.08.2003 року, як працівнику цього підприємства. Вони заселилися до вказаного житла, як члени сім`ї ОСОБА_5 , оскільки під час вселення були малолітніми дітьми. Таким чином, вони разом з ОСОБА_5 , як члени її сім`ї стали використовувати приміщення, ще задовго до того, як ОСОБА_2 набула на них право власності.

Просять суд не брати до уваги положення про порядок надання у користування (найм) кімнат (квартир) у гуртожитку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , на яке посилається позивачка ОСОБА_2 , адже воно не є належним і допустимим доказом, оскільки таке положення розроблене та затверджене позивачкою одноособово. Аналогічного висновку дійшов Чернівецький апеляційний суд у постанові від 07/09/2023 року при розгляді справи №726/1896/22.

Звертають увагу суду, що їхня мати ОСОБА_5 була звільнена у зв`язку із скороченням штату, що у відповідності до ст. 125 ЖК України не дає можливості виселити відповідачів без надання іншого житла, які звільнені у зв`язку із ліквідацією підприємств, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житла.

Позивачка ОСОБА_2 спрямувала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що преюдиційне значення при розгляді даної справи має постанова Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі №726/1063/23, ухвалена за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень у гуртожитку в запропонованій позивачкою редакції. Судовим рішенням у справ №726/876/21 встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком, тому такі обставини не підлягають доказуванню повторно на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак спрямувала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, однак їх представник ОСОБА_8 надав суду аналогічні пояснення викладеним у відзиві на позов. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог про виселення без надання житла.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 , в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 березня 2009 року та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що ОСОБА_2 є власником нерухомого майна приміщень за адресою АДРЕСА_1 , а саме їй належить приміщення загальною площею 1 494,1 кв.м., обєднані в блок № НОМЕР_1 , в тому числі: квартира 1-2; кімнати 104 «А», 104 «Б», 105 «А», 105 «Б», АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 «А,Б», 107 «а,б», 206 «а,б», 207 «а,б», 208 «а,б», 209 «а», 209 «б», 211 «а,б», 306 «а», 306 «б», 307 «а,б», 308 «а,б», 309 «а, б», 310, 311 «а,б», 406 «а,б», 407 «а», 407 «б», 408 «а,б», 409 «а,б», 410, 411 «а,б», 506 «а,б», 507 «а,б», 508 «а,б», 509 «а», 509 «б», 511 «а», 511 «б» (а.с.6,7).

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 02 грудня 2021 року встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є власниками нерухомого майна на АДРЕСА_1 , загальною площею 2 924,6 кв.м. Судовим рішенням у справі №726/876/21 встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 є гуртожитком (а.с. 33-41).

На підставі ордерів №138 та №144 від 04.08.2003 року виданих адміністрацією ДП Чернівецький цукровий завод відповідачка ОСОБА_5 разом з членами сім`ї вселилася у кімнати №105 Б та АДРЕСА_5 (а.с.26).

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є доньками ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 31 серпня 2001 року та серії НОМЕР_4 (а.с.23).

Згідно довідки №49 виданій ОСОБА_5 встановлено, що за адресою АДРЕСА_6 зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з 2003 року, які на момент заселення були малолітніми дітьми (а.с.18).

Позивачка ОСОБА_2 24.04.2023 року направляла відповідачам ОСОБА_9 та ОСОБА_4 попередження про виселення (а.с.27).

У відповідності до ст.127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціальні споруджені або переобладнанні для цієї мети жилі будинки.

Згідно ст.129 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

В силу пунктів 7, 11 Положення про гуртожитки користування житловою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі №159/4007/20-ц тривалий час проживання особи у будинку, наявність письмового договору найму ( оренди), є достатньо підставою вважати відповідний будинок житлом цієї особи в розумінні ст.8 Конвенції Захист прав людини і основоположних свобод, а її виселення буде вважатися порушенням прав на повагу до житла.

В силу пункту 14 частини першої статті 1-1 Закону України від 04 вересня 2008 року №500- VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» саме у гуртожитках колишніх державних та комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створені в процесі масової приватизації та корпоратизації: до включення таких гуртожитків статутних капіталів зазначених товариств та після передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до закону виключно за договором найму житлового приміщення, укладеним на підставі спеціального ордеру, виданого статі 129 Житлового кодексу України РСР; після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього закону за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно статті 129 Житлового кодексу Української РСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно зі статтями 810, 811-813 ЦК України на вимогу власника гуртожитку ( його представників), за умови, що мешканець гуртожитку, та його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення.

Згідно ст.125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено зокрема: осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв`язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення; осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників.

Також, відповідно до рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання укладеним договору найму житлових приміщень у гуртожитку у запропонованій позивачкою редакції задоволено та постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 листопада 2024 року рішення Садгірського районного суду м.Чернівці залишено без змін. Вказаним рішенням визнано укладеним Договір найму житлових приміщень в гуртожитку між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 у запропонованій позивачем редакції. Як вбачається зі змісту Договору найму п.1 Загального положення позивачка зазначила, що разом із наймачем в найманому приміщенні проживають ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , тобто надала згоду на їх проживання у спірному приміщенні. (том 2 а.с. 11-19).

Судом встановлено, що відповідачі вселилися у спірне приміщення як малолітні діти ОСОБА_5 на підставі виданого їй ордеру. Вони законно та правомірно набули право на житло у вищевказаному гуртожитку, оскільки їх заселення, реєстрація та постійне проживання в гуртожитку здійснювалось на законних підставах. Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 07 серпня 2024 року визнано укладеним договір найму житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 , кімнати 105-б та 210 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , яким передбачено проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у спірному житловому приміщенні, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а тому у покладенні судових витрат та витрат на отримання професійної правничої допомоги на відповідачів необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 125, 127,129 ЖК УРСР, ст.ст. 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житла відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя І. Г. Проскурняк