Справа № 452/2423/24
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

у зв`язку з невиконанням ухвали про залишення позову без руху

"11" листопада 2024 р. м. Самбір

Суддя Самбірського міськрайонного суду Львівської області Кущ Т.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в особі його представника - адвоката Лісної Наталії Іванівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Ралівської селищної ради Самбірського району Львівської області (далі ССД Ралівської селищної ради), -

В С Т А Н О В И В :

10 липня 2024 року ОСОБА_1 в особі його представника адвоката Лісної Н.І. звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому заявлена вимога про визначення місця проживання малолітніх дітей, а саме доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що діти з серпня 2023 року та на даний момент проживають разом з ним, а не з їхньою матір`ю відповідачем ОСОБА_2 , котра зловживає алкоголем, веде аморальний спосіб життя, не забезпечує належні умови життя для дітей. Разом з тим, позивач вважає, що подальше проживання доньок разом з ним забезпечить їм належний рівень фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного, соціального розвитку та матеріального забезпечення.

Пред`явлена позовна заява ухвалою суду від 20 вересня 2024 року була залишена без руху, оскільки позивачем порушені вимоги, передбачені стст.175,177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Так, судом було зазначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, а також відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору (пп.5,6 ч.3 ст.175 ЦПК України).

Крім того, судом було вказано, що відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Так, суд вказував, що згідно з частинами другою, восьмою та дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону).

Згідно з нормами ч.1 ст.31 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою.

Згідно ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до абзацу першого частини першої ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Також, згідно положень ч.4 та ч.5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків, зокрема, у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд зазначав, що відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19), під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло, тощо.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866, встановлено, що для розв`язання спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини один із батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання (перебування) дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Відтак, висновок органу опіки та піклування є ключовим доказом по даній категорії справ, якою б не була підстава визначення місця проживання дитини. Ненадання висновку одночасно з позовом позбавляє суд можливості провести розгляд справи у встановленому законом порядку.

Крім того, суд зазначав, що в матеріалах справи міститься заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лісної Н.І. до начальника служби у справах дітей Козівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області щодо проведення обстеження по місцю фактичного проживання батька з двома малолітніми доньками. Разом з тим, позивачем не ставиться питання про залучення даного органу опіки та піклування як третьої особи у справі з огляду на місце проживання дітей. До того ж, позивачем не підтверджено належними доказами місце фактичної реєстрації малолітніх дітей за конкретною адресою.

Також суд вказував, що позивачем не зазначено, чи взагалі розглядалось питання про визначення місця проживання дітей будь-якою службою у справах дітей із винесенням письмового висновку про доцільність

визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком та не позивач вказує, які заходи органом опіки та піклування вживались щодо вирішення такого питання між батьками дітей.

При цьому, суд наголошував, що позивачу ОСОБА_1 надає професійну правову допомогу адвокат Лісна Н.І., а відтак є незрозумілим які саме труднощі стали на заваді додати всі необхідні докази.

З огляду на зазначене, на переконання суду, позивач не зазначив відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, як цього вимагає п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Крім того, позивач не сплатив судовий збір за подання позовної заяви, з посиланням на п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» 08 липня 2011 року №3674-VI (із змінами та доповненнями) (далі Закон), вказуючи на те, що він є учасником бойових дій, а тому на підставі наведених положень закону звільняється від сплати судового збору.

Разом з тим, суд зазначав, що у відповідності до вимог п.13 ч.1 ст.5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі №545/1149/17, норма п.13 ч.1 ст.5 Закону, згідно із якою учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору, у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Відтак, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст.5 Закону, суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб.

Таким чином, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року зроблено правовий висновок, згідно якого учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору за подання позовів не будь-якого характеру, а лише тих, що спрямовані на захист їх соціальних прав.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №127/23946/19.

Враховуючи, що спір у цій справі винник не з питання щодо соціального захисту позивача, як учасника бойових дій, то, у даному випадку, до нього не може бути застосований п.13 ч.1 ст.5 Закону, та, відповідно позивача не може бути звільнено від сплати судового збору саме при зверненні до суду із позовом про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Отже суд зазначав, що частиною першою статті 4 Закону передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою підлягає сплаті судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого станом на день подання позову до суду, а саме 10 липня 2024 року, становив 1211 грн.20 коп..

Таким чином, суддійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам цивільно-процесуального закону.

За таких обставин, суд пропонував позивачу усунути недоліки позовної заяви, а саме, надати суду відповідний висновок органу опіки та піклування щодо можливості визначення місця проживання малолітніх дітей, надати докази місця реєстрації малолітніх дітей, вирішити питання щодо необхідності залучення до справи відповідного органу опіки та піклування, а також додати документ, що підтверджує сплату судового збору у відповідному розмірі.

При цьому, позивачу для усунення недоліків позовної заяви судом був встановлений строк в межах 7 днів з дня отримання позивачем ухвали. Ухвала суду отримана представником позивача адвокатом Лісною Н.І. 23 вересня 2024 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на електронну пошту, зазначену позивачем у позовній заяві. Крім того, ухвала суду отримана позивачем 01 жовтня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Проте, у визначений судом строк зазначені в ухвалі недоліки ні позивачем, ні його представником адвокатом Лісною Н.І. усунені не були. Заяв про надання додаткового строку для усунення визначених судом недоліків від позивача чи його представника не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.185 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі його представника - адвоката Лісної Наталії Іванівни до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору служба у справах дітей Ралівської селищної ради Самбірського району Львівської області, - вважати неподаною і повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала, що постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Т.М. Кущ