КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 760/4108/22
провадження № 22-ц/824/3377/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 15 червня 2023 року в складі судді Усатової І. А.,

встановив:

23.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Посилалась на ті підстави, що 31 жовтня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі народилось двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 01.01.2021 відповідач фактично перестав допомагати утримувати дітей. Дітей забезпечує вона та її батьки.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання даної позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.02.2023 і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 , повноліття, а після того - за вирахуванням тієї рівної частки, що припала на дитину, яка досягла повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

29.06.2023 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій формі у розмірі 5 000 грн на двох дітей щомісячно.

Вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, а також не встановлено дійсні обставини справи.

Свої доводи обґрунтовує тим, що у зв`язку з воєнною агресією РФ проти України позивач з дітьми виїхала на тимчасове місце перебування до Республіки Кіпр.

Станом на момент подання позову та на момент розгляду справи у суді умов для стягнення аліментів у судовому порядку не було. В період з 2021 по 2023 він здійснив на потреби дітей банківські перекази на рахунок позивача на суму близько 130 000 грн.

Крім цього, матеріали справи не містять жодного доказу понесення позивачем будь-яких витрат на утримання дітей. В матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б свідчили про необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 1/3 частини заробітку з усіх видів його доходу, а не іншої суми.

Всупереч положенням ст. 182 СК України судом першої інстанції не вказано, на який саме підставах прийнято рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, а не стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 5 000 грн, як він наполягав у своєму відзиві.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористалась.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2009 року.

Сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від27 грудня 2022 року (справа №760/3045/22) шлюб між сторонами розірвано.

Сторони разом не проживають, малолітні діти сторін проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем служби (роботи) ОСОБА_2 є Національний університет оборони України, полковник.

ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу на підтвердження розміру грошового забезпечення та інших видів виплат, які він отримує за місцем служби.

Як зазначив ОСОБА_2 у відзиві на позовну заяву, у період з 2021 по 2023 він перерахував на банківські рахунки позивача на потреби дітей 130 000 грн.

Згідно наданих платіжних інструкцій, на час звернення до суду з даним позовом ОСОБА_2 здійснив переказ на картку НОМЕР_1 : в січні 2022 року - на загальну суму 5 000 грн; в лютому 2022 року - 0 грн; в березні 2022 року - 1 000 грн; в квітні 2022 року - 10 000 грн тощо.

Згідно копії витягу з медичної карти стаціонарного хворого №418 Київської філії Державної установи "Інститут серця МОЗ України", ОСОБА_2 госпіталізований 20.04.22, виписаний 03.05.22. Діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. кризовий перебіг. Цереброваскулярна хвороба. Транзиторна порушення мозкового кровообігу у вертебро-базилярному басейні на фоні гіпертонічного кризу з вестибуло-атактичним та вираженим астено-невротичним синдромами. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. Остеохондроз шийного відділу хребта з явищами нестабільності сигментів С5-6, С6-7, ускладнений множинними протрузіями м/х дисків, з вертеброгенним больовим синдромом. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН І ст. Хр. холецистопанкреатит ст. н/ремісії. Рекомендації: нейроксон, кардіомагніл, конпренесса, вестинорм, гепабене, крестор.

Згідно копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого №400, Військова частина НОМЕР_2 , ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 25.05.2022 по 07.06.2022. Діагноз: Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. (ТІА від 20.04.2022). ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН І. Цереброваскулярна хвороба. Дисциркуляторна енцефалопатія І стадії розсіяною дрібноосередковою симптоматикою, астеноневротичним синдромом незначно вираженим на фоні остеохондрозу шийного відділу хребта. Хронічна вертеброгенна цервікокраніалгія, фаза ремісії. Рекомендації: трипліксам, кардіомагніл, аторвастатин, вінпоцетин (1 місяць), артрон комплекс ( 1 місяць).

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 та довідки про доходи, мати відповідача ОСОБА_5 отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2022 по 28.02.2023 складає 35 655,31 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідач, як батько малолітніх дітей, зобов`язаний брати участь в їх утриманні до досягнення повноліття.

Відхиляючи доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку(доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд зазначив, що ним враховується добровільна виплата відповідачем грошових коштів на утримання дітей, однак недосягнення між сторонами згоди щодо способу утримання дитини відповідачем, як батьком, проживання дитини з матір`ю є підставою для висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до статті 180 СК України утримання дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, він є працездатною особою, а тому з врахуванням його майнового стану, а також віку дітей, мінімальних потреб дітей для їх належного забезпечення, аліменти на утримання двох дітей визначено у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж по 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23 лютого2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, а після того - за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлено відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовано правильно.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не враховано відсутність передумов для стягнення аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, останні не містять доказів перерахування аліментів на утримання дітей в лютому 2022 року, а розмір здійсненого переказу в березні 2022 року становив 1 000 грн.

Крім цього, відповідачем не надано суду доказів, яку частку від його доходів складали здійснені ним виплати.

Звернення до суду з даним позовом свідчить про фактичну незгоду позивача з визначеним відповідачем розміром аліментів на утримання дітей, які відповідач сплачує добровільно.

З огляду на те, що діти проживають разом з матір`ю, тому саме вона обирає спосіб виплати аліментів.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір щомісячних аліментів відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання дітей.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, враховуючи, що останній є військовослужбовцем та має регулярний дохід.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява №63566/00).

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук