П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року місто Київ

справа № 372/54/22

провадження № 22-ц/824/7941/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне Товариство «Сенс-Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс-Банк», подану адвокатом Гуйван Ігорем Віталійовичем,

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Тиханського О.Б.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селівестров Владислав Олегович про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та витребування майна,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селіверстoва В.О., який діяв як державний реєстратор про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 10 листопада 2021 року про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк».

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 3 серпня 2005 року.

У грудні 2021 року позивачеві стало відомо, що його квартира є власністю банку, який має намір її продати.

З Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно відомо, що 6 листопада 2021 року Державним реєстратором: була здійснена державна реєстрація та 10 листопада 2021 року ним було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і зареєстровано право приватної власності на квартиру за АТ «Альфа Банк».

Вказана перереєстрація права власності відбулася з численними порушеннями відповідачем та приватним нотаріусом норм діючого законодавства. Письмова вимога про усунення порушень від іпотекодержателя позивачу від відповідача не надходила та позивачем відповідно й не отримувалася. Відповідно й встановлений законом 30-денний строк для вчинення відповідних дій відповідачем та державним реєстратором в даному випадку вочевидь недотриманий.

Здійснивши реєстрацію права власності, яка мала здійснюватися відповідним територіальним органом державної реєстрації прав, нотаріус не перевірив наявність для цього правових підстав та вийшов за межі наданих йому повноважень. Жодної нотаріальної дії в даному випадку приватний нотаріус не вчиняв, а відповідач звернувся до нього за здійсненням державної реєстрації безпідставно та незаконно, оскільки прийняття рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, які виникли на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, належить до повноважень відповідних територіальних органів державної реєстрації прав, а не до компетенції нотаріусів. Всупереч положенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідне рішення та перехід права власності на спірну квартиру було здійснено приватним нотаріусом лише на підставі заяви іпотекодержателя щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки, без вчинення будь-якої нотаріальної дії.

Оскаржуване рішення реєстратором було прийнято поза межами адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширювалися його повноваження.

Іпотекодержателем не узгоджена з позивачем вартість спірної квартири з метою звернення стягнення на неї.

Станом на дату прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора між позивачем та АТ «Альфа-Банк» існував та був вже вирішений спір щодо розміру вимог кредитора до позичальника. Строк повного дострокового повернення кредиту згідно умов кредитного договору настав ще 17 травня 2009 року, після цієї дати кредитор втратив право нараховувати будь-які проценти позичальнику.

Крім того, позивач зазначає, що під час звернення відповідача до приватного нотаріуса та прийняття ним оскаржуваного рішення оригіналів документів та усіх необхідних для здійснення державної реєстрації документів, необхідних для проведення таких дій, заявником надано не було. В документах, що були подані заявником для реєстрації були відсутні відомості про технічні характеристики спірної квартири.

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву, в який просив також витребувати його користь у АТ «Альфа-Банк» спірну квартиру.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ "Сенс-Банк", третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селівестров В.О. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та витребування майна.

Визнано недійсним та скасовано рішення приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селівестрова В.О. про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень з індексним номером 61490334 від 10 листопада 2021 року про право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ "Альфа-Банк".

Витребувано у АТ "Альфа-Банк" (АТ`Сенс-Банк") з чужого незаконного володіння на користь ОСОБА_1 , квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна -116, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності б/н, виданого 3 серпня 2005 року Обухівською міської радою Київської області.

Стягнуто з АТ "Сенс-Банк" на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 грн.

Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 10 січня 2024 року стягнуто з АТ "Сенс Банк" на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача АТ "Сенс Банк" подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначив про те, що Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" втратив свою чинність з 23 вересня 2021 року, а право власності за іпотекодержателем зареєстровано 6 листопада 2021 року. Відповідно цей закон на спірні правовідносини не поширюється.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги представника АТ "Сенс Банк", рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Крамар О.П. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідача АТ "Сенс Банк" явку свого представника в судове засідання не забезпечив, будучи повідомленим про дату, час і місце засідання суду, шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету учасника справи, через підсистему "Електронний суд", що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 25 липня 2024 року (том №2 , а.с.224).

Третя особа: приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селівестров В.О. належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення (том №2, а.с.225).

Зважаючи на зміст апеляційної скарги представника АТ "Сенс Банк" та судового рішення, що оскаржується, з урахуванням обставин даної справи, її складності, мотивованим викладенням позиції відповідача в апеляційній скарзі та відсутністю потреби у наданні усних пояснень учасника справи, явка якого до апеляційного суду є необов`язковою, колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 3 серпня 2005 року, виданого Обухівської міською радою, ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , площею 53,8 кв.м.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 4 серпня 2005 року, виданого Обухівським БТІ та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .

26 лютого 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №384/008/08-Пі.

26 лютого 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір в якості забезпечення зобов`язання по кредитному договору №384/008/08-Пі., відносно квартири що розташована в АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Відповідно до умов іпотечного договору № 04/І-83 від 26 лютого 2008 року (стаття 4), у разі порушення основного зобов`язання, а також в інших випадках передбачених цим договором та/або законодавством України іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України; або шляхом продажу предмет іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому чинним законодавством України; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем.; в інший спосіб, визначений за домовленістю сторін.

У випадку передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (його частину) для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання може здійснюватися надіслання (надання) іпотекодавцю повідомлення про передачу предмета іпотеки (його частини) у власність іпотекодержателя. При цьому право власності на предмет іпотеки (його частину) переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім, відомим іпотекодержателю, місцем проживання іпотекодавця (п.п.4.9 договору).

Всі повідомлення сторін за цим договором здійснюються в письмовій формі шляхом направлення поштою або передачі особисто телеграм та/або листів за зазначеними у договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв`язку одержувача (п.п.6.3 договору).

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2017 року, що набрало законної сили, відмовлено ПАТ "Укрсоцбанк" у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 79235,89 доларів США за кредитним договором №38/008/08-Пі від 26 лютого 2008 року, в зв`язку з пропуском позовної давності.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.12.2021, власником квартири, що розташована в АДРЕСА_1 , є АТ «Альфа-Банк» Дата державної реєстрації 6 листопада 2021 року. Підстава державної реєстрації: іпотечний договір №04/І-83, серія та номер:1235, виданий 26 лютого 2008 року, видавник ОСОБА_3 , пн. Обухівського РНО; засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання з документами пошти про відправлення та повернення, серія та номер: 2013, виданий 9 квітня 2020 року, видавник: АТ «Альфа-Банк», засвідчена іпотекодержателем копія повторної письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання з документами пошти про відправлення та повернення, серія та номер:4898, виданий 3 червня 2020 року, видавник АТ «Альфа-Банк»; довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням, серія та номер: б/н, виданий 4 листопада 2021 року, видавник АТ Альфа-Банк»; звіт про оцінку предмета іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 28 серпня 2021 року, видавник ТОВ «Незалежна експертна компанія».

Установлено, що в укладеному іпотечному договорі наявне відповідне застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку. Крім того, у відповідача наявна заборгованість по кредитному договору.

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано з 23серпня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .

10 вересня 2019 року загальними зборами акціонерів АТ "Альфа-Банк" та єдиним акціонером АТ "Укрсобанк" затверджено рішення про реорганізацію АТ "Укрсоцбанк" шляхом приєднання до АТ "Альфа-Банк", та 15 жовтня 2019 року затверджено Передавальний акт та визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ "Укрсоцбанк" є АТ "Альфа-Банк".

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 13 грудня 2022 року замінено відповідача АТ "Альфа-Банк" на його правонаступника АТ "Сенс-Банк" ( том№1, а.с.191).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в укладеному іпотечному договорі наявне відповідне застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку; у відповідача наявна заборгованість по кредитному договору.

Судом не встановлено обставин неналежного повідомлення позивача про усунення порушень кредитного договору; нотаріусу була надана оцінка майна - квартири, що була проведена ТОВ "Незалежна експертна компанія".

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно), оскільки в даному випадку, з урахуванням площі квартири, відсутності у позивача іншого житла, використання останнім квартири як місце постійного проживання, кредит було взято в іноземній валюті, з урахуванням таких обставин в даному випадку підлягає застосуванню Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту, в тому числі і витребування квартири у АТ «Сенс Банк» на користь позивача, відповідає вимогам законодавства України та обставинам справи.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі - у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком № 1127 (тут і далі - у редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності) визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 953/5325/21.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України, що визначає свободу договору, встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до умов іпотечного договору № 04/І-83 від 26 лютого 2008 року (стаття 4), у разі порушення основного зобов`язання, а також в інших випадках передбачених цим договором та/або законодавством України іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням , шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України .

У випадку передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки (його частину) для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання може здійснюватися надіслання (надання) іпотекодавцю повідомлення про передачу предмета іпотеки (його частини) у власність іпотеко держателя. При цьому право власності на предмет іпотеки (його частину) переходить до іпотекодержателя з моменту отримання іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім, відомим іпотеко держателю, місцем проживання іпотекодавця (п.п.4.9 договору).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 вказувала, що «наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки».

У постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 715/1788/19 зазначено, що «в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 759/5454/19 зробила висновок про те, що «обов`язковою умовою при вирішенні питання перереєстрації права власності на іпотечне майно є наявність доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому».

Заперечуючи проти заявлених у справі вимог, банк вказував, що він належним чином виконав свої зобов`язання щодо повідомлення позивача про необхідність усунення заборгованості за кредитним договором.

На підтвердження таких обставин у цій справі (щодо повідомлення позивача про необхідність усунення заборгованості за кредитним договором) банк зазначав про рекомендовані повідомлення поштового відділення, які містять відмітки про невручення - «за закінченням терміну зберігання». Вважав, що повідомлення не було вручене саме з вини позивача.

Будь-яких інших документів, що підтверджують направлення та фактичне отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень зобов`язання за кредитним договором, матеріали справи не містять.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року справа № 757/13243/17).

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2024 року у справі № 523/5600/22 погодився з висновками суду першої інстанції про те, що за відсутності підпису на зворотному повідомленні іпотекодавця не можна вважати його таким, що отримав вимогу іпотекодержателя щодо погашення заборгованості та наміру звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності, що є обов`язковим необхідним документом для здійснення державним реєстратором реєстраційної дії відповідно до пункту 61 Порядку № 1127.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт належного надсилання іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання чи умисного його ухилення від отримання такої вимоги, що у свою чергу унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак висновок суду першої інстанції про належне повідомлення ОСОБА_1 є помилковим.

Колегія суддів дійшла висновку про неналежне виконання іпотекодержателем вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодавцю повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи викладене, та зважаючи на вимоги ч.4 ст.367 ЦПК України, якою передбачене право апеляційного суду вийти за межі доводів апеляційної скарги, у разі неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку, що ця обставина, на яку посилався позивач в обгрунтування своїх вимог, є підставою для задоволення вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірним та скасуван6ня рішення приватного нотаріуса (державного реєстратора) про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", є підставними, з огляду на таке.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні застосував до спірних правовідносин положення Закону України № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Проте посилання суду першої інстанції на необхідність застосування вказаного закону є безпідставними.

Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачав втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняв його примусове стягнення (відчужувати без згоди власника).

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежувала в часі примусове стягнення майна до моменту втрати чинності цим Законом.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства (у редакції Закону України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу, тобто 21 квітня 2021 року. 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до пункту 2 розділу ІІ якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Також 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким внесла зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 виклала в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».

Закони України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» набрали чинності 23 квітня 2021 року. Відповідно до цих законів Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.

Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 23 вересня 2021 року, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа Банк» 6 листопада 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селівестроим В.О. та прийняття ним оскаржуваного рішення від 10 листопада 2021 року введені цим законом тимчасові обмеження вже не діяли, адже вони обмежували в часі примусове стягнення майна лише до моменту втрати цим законом чинності.

Відповідні висновки щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» викладено у постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №501/2862/15-ц, від 10 січня 2024 року у справі № 314/1612/22, від 04 січня 2024 року у справі № 753/2976/21.

Що стосується позовних вимог щодо витребування майна, то такі задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до частин першої, другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції станом на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Положення про те, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді, на час розгляду справи судами передбачено у ч.4 ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за банком призведе до відновлення порушених прав позивача, і не потребує для застосування додаткових способів захисту, а тому є неналежним способом захисту порушеного права.

Так, абзацом 2 ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч. 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 ч.6 ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Однією з ключових умов звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки у такому випадку здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів. Окрім того, особливістю віндикаційного позову є відсутність спору з приводу належності позивачеві майна (майнових прав) на праві власності чи іншому титулі. За наявності відповідного спору право позивача не може бути захищено шляхом задоволення віндикаційного позову.

Натомість у справі, що розглядається, підставою набуття банком права власності на предмет іпотеки є саме застереження в договорі іпотеки, тобто між сторонами спору є договірні відносини.

Оскільки порушення права власності позивача ОСОБА_1 відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за АТ «Альфа Банк», на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою, а відтак заявлені ним позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення, а тому зазначене відповідає способу захисту, передбаченому п.4 ч.2 ст. 16 ЦК України. Відповідно позовні вимоги щодо витребування майна задоволенню не підлягають.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування квартири підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс-Банк», подану адвокатом Гуйван Ігорем Віталійовичем, задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 грудня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги, приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Селівестров Владислав Олегович про витребування майна скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині мотивувальну частину рішення суду першої інстанції викласти в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 11 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус