Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2024 Справа №607/18764/23 Провадження №2/607/469/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільній часткові власності, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2023 позивач ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Кметик Я.С. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільній часткові власності.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що він є власником частки квартири, за адресою: АДРЕСА_1 на підставі спадкового договору від 17.07.2013 укладеного із ОСОБА_3 . При цьому частка вказаної квартири належала ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, а успадкована після смерті її сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також після смерті ОСОБА_4 частку спірної квартири успадкував його син ОСОБА_5 , який на момент смерті батька був неповнолітнім. Разом з тим, з липня 2013 року по даний час він (позивач) самостійно повністю утримує вказану квартиру, проводить поточні ремонти квартири та сплачує квартплату за квартиру. Водночас, ОСОБА_5 в квартирі по АДРЕСА_2 , жодного дня не проживав, участі в утриманні вказаної квартири не приймав, право власності на вказану квартиру не оформляв та постійно проживав, проживає і є зареєстрованим в АДРЕСА_3 разом з своєю мамою.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_4 загальною площею 29,7 кв.м. не може бути поділена між двома співвласниками, де частка відповідача складає лише частки квартири, а спільне проживання в даній квартирі є неможливим, оскільки вони з відповідачем є чужими людьми не поєднаними жодними родинними відносинами, позивач просить суд: припинити право власності ОСОБА_5 на 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 , та визнати за ним ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.10.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2024, зобов`язано Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надати суду інформацію щодо зміни прізвища ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протокольною ухвалою суду від 13.02.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено вважати відповідачем у справі ОСОБА_2 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.02.2024, позовну заяву ОСОБА_1 , залишено судом без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали суду, для усунення недоліків позовної заяви.

12.03.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кметик Я.С. у строки встановленні судом подав до суду заяву про усунення недоліків вказаних в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 17.01.2024.

Протокольною ухвалою суду від 26.03.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті.

Протокольною ухвалою суду від 19.06.2024 постановленою в судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату із занесенням до протоколу судового засідання, витребувано у Першої тернопільської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4

09.07.2024 судом зареєстровано копію матеріалів спадкової справи № 757/2010 заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 наданої Першої тернопільської державної нотаріальної контори на запит суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кметик Я.С. в судове засідання не з`явились, однак адвокат Кметик Я.С. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повісток про виклик до суду, однак такі повернулись до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того судом додатково вживались заходи повідомлення відповідача ОСОБА_2 через офіційний веб-сайті судової влади України, шляхом розміщення оголошення про виклик останнього до суду. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази по справі та витребувану судом копію спадкової справи № 757/2010 заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1 виданого 06.11.2006 Міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням від 06.11.2006 № 40013, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 29,7 кв.м., належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_4 по частці.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13827824 виданого 10.03.2007 ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», квартира, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по частці, номер запису № 40277 в книзі 123.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

28.10.2010 ОСОБА_3 звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою № 1681, у якій зазначила, що приймає спадщину після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також вказала, що спадкоємцем крім неї є син померлого ОСОБА_6 , 6-ти років.

Також, ОСОБА_3 звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою від 18.04.2013, у якій просила, видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме частку квартири АДРЕСА_4 .

18.04.2013 державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 3-577, з якого вбачається, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його мати ОСОБА_3 та його малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рівних частках. Спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво, складається з однієї другої частки квартири АДРЕСА_4 , і належала померлому ОСОБА_4 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на одну другу частку майна видано матері померлого ОСОБА_3 . Свідоцтво про право на спадщину за законом на одну другу частку спадкового майна ще не видано.

Як слідує з відповіді Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області № 101/35.10.4-01 від 31.01.2024 наданої на запит суду, Тернопільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомляє про наявність актового запису про народження № 2537 від 14.12.2004, складеного Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 29.09.2016 було внесено зміни в відповідний актовий запис, а саме прізвище дитини змінено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », на підставі заяви матері про зміну прізвища малолітньої дитини відповідно ч. 4 ст. 148 СК України складеної у Малиновському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2578282 від 18.04.2013, за ОСОБА_3 зареєстровано право спільної часткової власності на частку квартири АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: ВТС 280484 виданий 18.04.2013 державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А.

Як вбачається з Технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_3 , виготовленого 06.11.2006 Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_4 , має загальну площу 29,7 кв.м., житлова площа 16,6 кв.м. та складається з однієї житлової кімнати площею 16,6 кв.м. кухні 6,1 кв.м., вбиральні 2,7 кв.м. та коридора 3,6 кв.м. Обладнана балконом 0,7 кв.м.

Відповідно до спадкового договору посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М. 17.07.2013 та зареєстрованого в реєстрі за № 571, ОСОБА_3 Відчужувач за цим договором, передає після своєї смерті у власність ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності частки квартиру за номером АДРЕСА_4 .

За умовами п. 7, 8 Договору, за згодою сторін на Набувача майна покладаються такі обов`язки: забезпечувати потреби Відчужувача у продуктах харчування, необхідному одязі, забезпечувати, згідно з рецептами лікарів, лікувальними засобами, незалежно від їх вартості, на вимогу Відчужувача виконувати господарсько-хатню роботу (приготування їжі, прибирання в квартирі, надання прально-банних послуг), постійно відвідувати Відчужувача, а також у випадку влаштування н її до лікарні. Право власності на вказаних в договорі частки квартири переходить до Набувача у разі виконання ним умов цього договору та після смерті Відчужувача.

Вищевказаний спадковий договір зареєстрований в спадковому реєстрі за № 54748406, що вбачається із витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34567959 від 17.07.2013.

17.07.2013 на частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., які належать ОСОБА_3 накладено обтяження заборона на нерухоме майно, на підставі спадкового договору серія та номер 570, виданого 17.07.2013 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М., витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, серія та номер: 34567959 виданий 17.07.2013 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М., яке було припинено 06.03.2020 на підставі свідоцтва про смерть серія та номер НОМЕР_2 виданого 11.02.2020 Тернопільським міськрайонний відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень № 203277326 від 06.03.2020.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 203282454 від 06.03.2020, ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності частки квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 29,7 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м. на підставі спадкового договору серія та номер 570, виданого 17.07.2013 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Миськів М.М.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.071997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить частки вказаної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 203282454 від 06.03.2020.

Крім того, відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1,3 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 4,5 статті 1268 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Також, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного суду від 22.03.2023 у справі № 463/6829/21-ц.

Таким чином враховуючи, що на дату смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його син ОСОБА_2 був неповнолітнім, останній вважається таким, що прийняв спадщину, у відповідності до ч. 4 ст. 1268 ЦК України. Відтак ОСОБА_2 належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як передбачено ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, із наданих суду доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому ОСОБА_1 належить частки вказаної квартири, а ОСОБА_2 частка, успадкована після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільного необхідності, на підставі і в порядку, встановленому законом та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Таким чином, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду № 61-4860св18 від 30.05.2018, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для усіх судів України.

Із наведених норм права вбачається, що законодавцем передбачено обставини, з огляду на існування яких суд може припинити право особи на частку у спільному майні на підставі позову інших співвласників.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 в справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) також зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини 1 статті 365 ЦК України та вказано, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбачених статтею 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

При цьому, суд зауважує, що сторони наділені рівними процесуальними правами, а судочинство здійснюється за принципом диспозитивності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

На підставі досліджених судом доказів судом встановлено, що ОСОБА_2 більше 10 років не здійснював жодних дій, спрямованих на володіння й користування належною йому власністю зокрема часткою квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі не сплачує жодних витрат по утриманні даної квартири. При цьому його частка є у спільному майні є незначною, а поділ квартир або виділ частки в натурі є недоцільним, враховуючі характерні ознаки такого об`єкта нерухомого майна.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що припинення права відповідача ОСОБА_2 , на частку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки частка відповідача є незначною, він не проживає та не проживав у вказаній квартирі та не зареєстрований у ній, нею не користується, жодним чином не цікавиться спільним майном та не здійснює його утримання. Натомість зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується відповіддю № 254866 від 03.10.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру.

Крім того, суд враховує ту обставину, що співвласники спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, що свідчить про неможливість спільного володіння та користування майном.

За приписами частини другої статті 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 у справі №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

Конструкція норми статті 365 ЦК України не передбачає отримання згоди співвласника на припинення його права на частку у спільній частковій власності з одержанням від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, тоді як гарантією дотримання його прав виступає попереднє внесення співвласником, який заявив вимогу про припинення його права на частку у майні, вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року по справі № 460/3003/16, від 25.03.2020 року по справі № 201/12922/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 року по справі № 908/1754/17.

Як роз`яснено в п. 1 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним.

При визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок»,, відповідно до яких розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи.

Згідно висновку про вартість майна від 29.08.2023 виконаного оцінювачем ОСОБА_9 , ринкова вартість квартири, за адресою: АДРЕСА_1 станом на 29.08.2023 становить 351 440 грн.

Відтак, ринкова вартість частини квартири, за адресою: АДРЕСА_1 становить 87 860 грн (351 440 / 4 =87 860).

Як вбачається з квитанції АТ «Ощадбанк» №36 від 25.09.2023, позивачем внесено на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Тернопільській області кошти у сумі 87 860 грн.

Відтак, оскільки судом встановлено, що спільне володіння і користування квартирою, за адресою: АДРЕСА_1 є неможливим, відповідач ОСОБА_2 ніколи не проживав та не проживає у даній квартирі та не здійснює її утримання, а припинення права останнього на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому на переконання суду наявні підстави для припинення права ОСОБА_2 , на частку у спірній квартирі із виплатою в його користь відповідної грошової компенсації в розмірі 87 860 грн.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач ОСОБА_2 отримує справедливу компенсацію вартості його частки у майні й це не призведе до порушення його прав, як власника майна.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився та доказів на спростування встановлених судом обставин не надав.

Разом з тим, з приводу вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на частку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України).

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

-припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку;

-рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку;

-визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право;

-у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права;

-недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див. зокрема., постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21).

Таким чином, у співвласника, який тільки пред`являє позов, в даному випадку позивача ОСОБА_1 про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюються.

Рішення суду буде лише підставою для право набуття. У випадку відсутності суб`єктивного права неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права. Тому недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку та визнання права одночасно.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №169/740/20 від 31.05.2023.

З огляду на викладене на думку суду вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на частку квартири, за адресою: АДРЕСА_1 до задоволення не підлягає.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільній часткові власності слід задовольнити частково, шляхом припинення права ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_4 із виплатою ОСОБА_2 грошової компенсації за частку квартири АДРЕСА_4 в сумі 87 860 грн, які внесені на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Тернопільській області згідно квитанції АТ «Ощадбанк» №36 від 25.09.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1073,60 грн.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 4, 5,12, 13, 76-79, 81, 82, 89,141, 263-265, 268, 280, 354,355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільній часткові власності, задовольнити частково.

Припинити право ОСОБА_2 на (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_4 .

Виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію за (одну четверту) частку квартири АДРЕСА_4 в сумі 87 860 (вісімдесят сім тисяч вісімсот шістдесят) гривень 00 копійок, які внесені на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації у Тернопільській області згідно квитанції АТ «Ощадбанк» №36 від 25.09.2023.

У задоволенні решти вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 22.08.2024.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_5 .

Головуючий суддяН. Р. Кунець