У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Придачук О.А., розглянувши заяву представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Михалківа Богдана Степановича про застосування зустрічного забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах якої діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Савчин Катерина Вікторівна, про визнання договору дарування удаваним та визнання в дійсності укладеного договору купівлі-продажу недійсним

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Гримут Д.Ю., звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Савчин Катерина Вікторівна, про визнання договору дарування удаваним та визнання в дійсності укладеного договору купівлі-продажу недійсним.

Одночасно, з пред"явленням позову представник позивача подав до суду заяву про забезпечення позову згідно якої просить накласти арешт на частку квартири загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 та заборонити ОСОБА_1 та/або уповноваженим нею юридичним та фізичним особам вчиняти дії, спрямовані на проникнення та/або вселення до квартири загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 01.08.2024 року, заяву представника позивача адвоката Гримута Дмитра Юрійовича про забезпечення позову задоволено, постановлено вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на частку квартири загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_2 . Заборонити ОСОБА_1 та/або уповноваженим нею юридичним та фізичним особам вчиняти дії, спрямовані на проникнення та/або вселення до квартири загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 .

08.08.2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Михалківа Б.С. до суду надійшло клопотання про застосування заходів зустрічного забезпечення у справі № 308/12380/24 про визнання договорів дарування удаваними, згідно з яким він просить застосувати у цивільній справі № 308/12380/24 за позовом ОСОБА_2 , вінтересах якої діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Савчин Катерина Вікторівна, про визнання договору дарування удаваним та визнання в дійсності укладеного договору купівлі-продажу недійсним заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області грошові кошти в розмірі 297700,00 грн. в строк до 10 календарних днів з дня постановлення відповідної ухвали, яке мотивує тим, що внаслідок винесення ухвали від 01.08.2024 року може бути спричинено відповідачу по справі ОСОБА_1 , як співвласнику житлової квартири за адресою: АДРЕСА_1 значного збитку, зокрема, через неможливість користування своїм нерухомим майном, позбавлення можливості вільно розпоряджатися таким, самій там проживати та забезпечувати житлом членів своєї родини, а також передавати в оренду, належне їй нерухоме майно.

Представник позивачки подав до суду заперечення на заяву про застосування зустрічного забезпечення, згідно якої просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що обставин, які б свідчили про необхідність обов`язкового зустрічного забезпечення позову, визначених положеннями ч.3 ст. 154 ЦПК України, представник відповідача не навів, а доводи про те, що ОСОБА_1 начебто позбавляється можливості вільно розпоряджатися своїм нерухомим майном, самій там проживати та забезпечувати житлом членів своєї родини, а також передавати в оренду належне їй нерухоме майно є беззмістовними, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної часткової власності, одним із її співвласників є позивачка. Відтак, тільки за наявності згоди ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 може вселяти сторонніх осіб та здавати в оренду належну їй частку спірного майна. Тому, забезпечення позову в даному випадку жодним чином не може перешкоджати відповідачці ОСОБА_1 вчиняти вище зазначені дії, так як їх вчинення без згоди позивачки ОСОБА_2 неможливе в силу вимог закону. Що стосується начебто втрати відповідачкою можливості самій проживати та забезпечувати житлом членів своєї родини, то відповідачка має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , тобто, має де проживати. Теєж саме стосується і членів її родини, які аналогічно, в силу положень ст. ст. 64,65 ЖК України впраі проживати за вказаною вище адресою. При цьому представник відповідачки не вказав конкретно жодної особи, яка є членом її сім`ї, та не надав жодного доказу на підтвердження цього. Разом з тим, у спірній квартирі періодично проживають сама позивачка ОСОБА_2 , її чоловік (інвалід ІІІ групи) та свекруха (інвалід ІІ групи). Практично все наявне у квартирі майно (меблі, предмети побуту, тощо) необхідне для проживання, було придбано ОСОБА_2 або її покійним батьком. Тому взагалі не зрозумілим є, як саме відповідачка ОСОБА_1 збиралась вселяти себе чи ще когось у вказану квартиру без відома іншої співвласниці ОСОБА_2 та вже проживаючих там осіб з інвалідністю, і без врахування їх інтересів, а також жити там за рахунок не належного їй майна. Представник відповідачки не надав жодних доказів того, що вжиті заходи забезпечення позову дійсно можуть спричинити якісь збитки відповідачу, що є підставою для застосування зустрічного забезпечення.

Дослідивши матеріали справи суддя доходить наступного.

При постановленні ухвали Ужгородського міськрайонного суду про забезпечення позову від 01.08.2024 року , суддя виходив із заявлених позовних вимог, зокрема наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, а також того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, оскільки між сторонами виник спір щодо приводу відчуження 1/2 частки квартири загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , а саме предметом позову у даній справі є визнання удаваним, укладеного між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 , з однієї сторони (дарувальники) та ОСОБА_1 , з іншої сторони (обдаровувана) договору дарування 1/2 частки квартири загальною площею 45,8 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , посвідченого 10.07.2024 року за № 1971 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Савчин К.І.

Відповідно до частин першої та третьої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулась із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Таким чином ст. 154 ЦПК України, розмежовано випадки за яких застосування зустрічного забезпечення є: правом суду (частина перша статті 154 ЦПК України); обов`язком суду (частина третя статті 154 ЦПК України).

Частиною пятою статті 154 ЦПК України визначено, що розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення, суд констатує, що даних про те, що позивач не має зареєстрованого місця проживання в Україні у суду немає.

Доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові суду також не надано.

Отже, з огляду на викладене, суд доходить переконання про відсутність імперативних (обов`язкових) підстав, визначених частиною 3 статті 154 ЦПК України, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне зобов`язання, та наявність у суду саме права на застосування цього зобов`язання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду від 19.09.2022року у справі №757/36870/20 (провадження № 61-2976св21) зазначив, що метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору.

Суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком. На цій особливості застосування інституту зустрічного забезпечення у цивільному процесі Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 19.12.2018 року в справі № 331/5517/17 (провадження № 61-9474св18), від 10.04.2019 року в справі № 753/2380/18-ц (провадження № 61-38399св18), від 30.05 2019 року в справі № 456/2438/17 (провадження № 61-473св19), від 28.10.2020 року в справі № 761/3222/17 (провадження № 61-1856св19).

Надаючи оцінку аргументам представника відповідача щодо наявності підстав для застосування зустрічного забезпечення - імовірності спричинення збитків забезпеченням позову, суд зауважує, що на їх підтвердження не надано жодного належного та допустимого доказу.

Як убачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 387628791 від 19.07.2024 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Частинами 1-3 статті 358 ЦК України, визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З огляду на зазначене, посилання представника відповідачки ОСОБА_1 на те, що внаслідок застосування заходів забезпечення позову їй може бути заподіяна шкода у зв`язку з неможливістю користування та розпорядження належним їй майном частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 є безпідставним, оскільки здійснення права спільної часткової власності щодо належного їм майна визначається саме згодою між нею та ОСОБА_2 як співвласниками, а питання щодо отримання відповідної матеріальної компенсації у випадку неможливості виділення у натурі частини спільного майна, яка відповідає її частці у праві спільної часткової власності не є предметом даного спору між сторонами.

Таким чином, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм процесуального права, враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні даного клопотання, з огляду на його недоведеність.

Керуючись ст.ст. 154, 353-355 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Михалківа Богдана Степановича про застосування зустрічного забезпечення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , вінтересах якої діє адвокат Гримут Дмитро Юрійович, до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Савчин Катерина Вікторівна, про визнання договору дарування удаваним та визнання в дійсності укладеного договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.А. Придачук