Справа № 522/9847/23
Провадження № 2/522/1509/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

помічника судді Бубнової Н.В.,

представника позивача адвоката Лимаря О.М.

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Бандури Х.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2023 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перебували у шлюбі з 29.09.2018 по 19.06.2019. Під час спільного проживання після розірвання шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час перебування у шлюбі та під час спільного проживання після припинення шлюбу відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не скалилася, взаєморозуміння не було, тому вони вирішили жити окремо, а дитина залишилась проживати з матір`ю. Під час окремого проживання ОСОБА_1 усіляко перешкоджає спілкуванню батька з дитиною, ставлячи перед позивачем нездійсненні умови матеріального характеру як обов`язкову передумову для надання батькові можливості спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні. Крім того, батьки позивача, які проживають у м. Одесі, також мають бажання спілкуватись з дитиною, яка є їхнім онуком. Спроби мирного врегулювання спору виявились марними. Враховуючи інтереси та вік дитини, позивач просить суд встановити наступний порядок його участі як батька у вихованні та спілкуванні з дитиною:

1) з метою оздоровлення дитини, спілкування з батьком надати ОСОБА_8 можливість щорічно відпочивати з дитиною (у присутності або без присутності матері), та без отримання на це додаткових дозволів від матері, протягом до 30-ти календарних днів на рік з правом виїзду з місця проживання дитини (з матір`ю або нянею дитини), і, у разі виїзду дитини без матері, - за попереднім повідомленням матері про місце перебування дитини, за умови підтримання на час оздоровлення, можливості спілкування через засоби мобільного зв`язку або інтернет мережі, матері та дитини;

2) безперешкодно і необмежено, але не менш, ніж 3 рази на тиждень протягом не менш, ніж 2 години кожного разу спілкуватися з дитиною у зручний для дитини час за допомогою телефонного зв`язку, мобільних застосунків в мережі Інтернет та ін. Для організації спілкування покласти обов`язок його організації кожного разу на ОСОБА_1 , або надати можливість батькам позивача, які є дідом та бабою дитини, навідувати свого онука в передбачений для спілкування батька та дитини час та організовувати у цей же час спілкування батька та дитини за допомогою телефонного зв`язку, мобільних застосунків в мережі Інтернет та ін;

3) у разі приїзду ОСОБА_2 на територію України, надати йому можливість безперешкодно і необмежено, але не менше, ніж 3 рази на тиждень протягом не менш, ніж 2 години кожного разу, особисто спілкуватися з дитиною у зручний для дитини час;

4) на паритетних з відповідачкою умовах приймати участь у вирішенні питань щодо всебічного розвитку дитини, а саме щодо відвідування дитиною дитячих садків, кружків, спортивних секцій, навчальних дошкільних та шкільних закладів, закладів спеціалізованої та вищої освіти, та фінансування цих заходів;

5) у разі необхідності лікування дитини, на паритетних з відповідачкою умовах приймати участь у виборі медичних закладів для лікування дитини, та фінансування цих заходів.

Ухвалою суду від 30.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

25.09.2023 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 5 000,00 доларів США в еквіваленті курсу НБУ встановлений для відповідної валюти на день платежу, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

26.09.2023 ухвалою суду зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

04.12.2023 від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про залишення зустрічного позову без розгляду.

21.12.2023 до суду надійшов лист в.о. начальника Служби у справах дітей, з якого вбачається, що станом на 11.12.2023 документів необхідних для підготовки проекту висновку до Служби у справах дітей Одеської міської ради не надходило.

29.12.2023 від третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_10 надійшли пояснення у справі № 522/9847/23, у яких зазначає, що як дідусь дитини, має велике бажання спілкуватися з онуком. Позивач неодноразово просив відповідачку надавати можливість безперешкодного спілкування дідуся та бабусі з онуком, проте таку можливість відповідач надає не періодично, на свій розсуд, в залежності від свого настрою. Просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_9 в повному обсязі.

29.12.2023 від третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_11 надійшли пояснення у справі № 522/9847/23, у яких зазначає, що як бабуся дитини, має велике бажання спілкуватися з онуком. Позивач неодноразово просив відповідачку надавати можливість безперешкодного спілкування дідуся та бабусі з онуком, проте таку можливість відповідач надає не періодично, на свій розсуд, в залежності від свого настрою, що стало причиною звернення позивача до суду. Просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_9 в повному обсязі.

23.01.2024 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача за зустрічним позовом та зустрічну позовну заяву залишено без розгляду. У задоволенні клопотання про поновлення строку для подачі відзиву відмовлено, відзив повернуто без розгляду.

24.01.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: копії авіаквитків на 6 арк., копії фотографій на 2 арк. (на яких можна бачити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з ОСОБА_6 ); копії роздруківки журналу дзвінків на 14 арк.; копії поштових відправлень для третіх осіб.

05.02.2024 від представника позивача надійшли пояснення на клопотання відповідача про приєднання доказів до матеріалів справи, у яких зазначає, що надана до клопотання одна фотографія батька разом з дитиною та з дідусем, які зроблені в невідомий проміжок часу та при невідомих обставинах, жодним чином не доводять, що дитина має безперешкодне спілкування з батьком. Також зазначає, що загальна ситуація у спілкуванні між батьком та дитиною є динамічною та залежить від настрою матері дитини ОСОБА_12

30.04.2024 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, у яких звертають увагу на неправдивість тверджень позивача та відсутність у справі будь-яких доказів щодо обмеження прав батька на спілкування з дитиною з боку матері. Також зазначає, що позовні вимоги стосовно спілкування з дитиною у зручний для дитини час за допомогою телефонного зв`язку, мобільних застосунків і мережі Інтернет суперечитиме інтересам дитини, яка в силу трирічного віку не в змозі розмовляти протягом 2 годин по телефону або засобами відеозв`язку.

Щодо позовної вимоги про надання позивачу можливості щорічно відпочивати з дитиною та без отримання на це додаткових дозволів від матері, протягом до 30-ти к.д. на рік з правом виїзду з місця проживання дитини, відповідач не згоден, оскільки відсутня законодавча можливість для виїзду дитини без отримання на це додаткових дозволів матері.

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною, встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З огляду на те, що батько проживає окремо від дитини, в Російській Федерації, мати може мати пріоритет щодо вирішення деяких питань вибору дитячих та навчальних закладів, виходячи з їх вартості, місця розташування та вподобань і здібностей самої дитини. Кожного разу при виборі тієї чи іншої установи сторони мають обговорювати доцільність вибору з урахуванням різних обставин і в першу чергу, в інтересах дитини, а не для досягнення паритету з усіх питань.

Щодо вимоги про прийняття участі у виборi медичних закладiв для лiкування дитини, то такі умови погодження при недосягненні згоди між батьками з наведених питань можуть створювати загрозливі для життя та здоров`я дитини ситуації, зокрема у разі екстрених випадків або у випадку, що буде потребувати негайного оперативного медичного втручання.

Крім того, ОСОБА_1 ніколи не чинила перешкод ОСОБА_13 у його бажанні бачити чи спілкуватися з дитиною. ОСОБА_5 за можливості приїзжав до Іспанії і мав змогу бачити дитину цілодобово. За умови приїзду ОСОБА_9 на територію України, ОСОБА_1 також не збирається чинити ніяких перешкод для особистих зустрічей ОСОБА_9 з дитиною. Більше того, коли ОСОБА_5 має таку змогу, ОСОБА_1 добровільно вивозить дитину за кордон для зустрічей з ним. Отже, з даного питання між сторонами відсутній предмет спору. За таких обставин, слід дійти висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку із недоведеністю порушення відповідачем прав позивача, як батька щодо виховання дитини та права на спілкування з дитиною.

30.04.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копія паспорту позивача; висновок Приморської районної адміністрації від 15.01.2024 та висновок Приморської районної адміністрації від 10.04.2024.

03.05.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: роздруківка листування між позивачем та відповідачем та докази відправки клопотання позивача з додатками іншим учасникам справи.

04.06.2024 від представника відповідача та представника позивача надійшли заяви про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті.

07.06.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про приєднання оригіналу документу, а саме: Висновок Приморської районної адміністрації від 10.04.2024 про визначення способу участі ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25.06.2024 протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.07.2024 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання про повернення до підготовчого провадження та залучення до участі у справі третьої особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

06.08.2024 від представника Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради надійшла заява про приєднання до матеріалів справи оригіналу висновку від 10.04.2024 № 01-11/327/1вих. Розгляд справи проводити без їх участі.

06.08.2024 від представника позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

06.08.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

23.10.2024 у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи та заперечення сторін та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перебували у шлюбі з 29.09.2018 по 19.06.2019. Під час спільного проживання після розірвання шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час перебування у шлюбі та під час спільного проживання після припинення шлюбу відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не скалилася, взаєморозуміння не було, тому вони вирішили жити окремо, а дитина залишилась проживати разом з матір`ю.

Відповідно до висновку третьої особи - Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.04.2024 № 01-11/327/1вих районна адміністрація вирішила визначити способи участі ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом: спілкування засобами зв`язку необмежений час, враховуючи стан здоров`я дитини, розпорядок дня дитини, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини; фізичного спілкування по можливості за попередньою домовленістю між батьками, враховуючи військовий стан та стан здоров`я та інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Щодо позовної вимоги про надання позивачу можливості щорічно відпочивати з дитиною (у присутності або без присутності матері), та без отримання на це додаткових дозволiв вiд матерi, протягом до 30-ти календарних днiв на рiк з правом виїзду з мiсця проживання дитини (з матiр' ю або нянею дитини), i, у разi виїзду дитину без матері за попереднім повідомленням матері про місце перебування дитини, за умови підтримання на час оздоровлення, можливості спілкування через засоби мобільного зв`язку або інтернет мережі, матері та дитини, суд зазначає наступне.

Порядок виїзду за кордон громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави.

Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Згідно статті 2 вказаного Закону документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (стаття 3 вказаного Закону).

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» питання виїзду з України на постійне місце проживання до інших країн не регулює.

За частиною другою статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Отже, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, на підставі наведених нормативних актів, не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 викладено правовий висновок про те, що дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку й закінчення.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 справа № 235/139/16-ц (провадження № 61-36629св18).

З врахуванням наведеного вищезазначена вимога підлягає задоволенню в наступній редакції: «з метою оздоровлення дитини, спілкування з батьком надати ОСОБА_8 можливість щорічно відпочивати з дитиною (у присутності або без присутності матері) протягом до 30-ти календарних днів на рік з правом виїзду з місця проживання дитини (з матір`ю або нянею дитини), і, у разі виїзду дитини без матері, - за попереднім повідомленням матері про місце перебування дитини, за умови підтримання на час оздоровлення, можливості спілкування через засоби мобільного зв`язку або інтернет мережі, матері та дитини».

Тобто, виїзд дитини за кордон та з місця проживання дитини здійснюється лише з попереднього дозволу матері ОСОБА_1 .

Вирішуючи вимогу позивача щодо можливості безперешкодно і необмежено, але не менш, ніж 3 рази на тиждень протягом не менш, ніж 2 години кожного разу спілкуватися з дитиною у зручний для дитини час за допомогою телефонного зв`язку, мобільних застосунків в мережі Інтернет та ін., судом враховується той факт, що дитина в силу свого віку не в змозі розмовляти протягом двох годин по телефону або/чи засобами відеозв`язку.

Отже, ця вимога підлягає частковому задоволенню шляхом безперешкодного і необмеженого, але не менш, ніж 3 рази на тиждень, спілкуватися з дитиною у зручний для дитини час за допомогою телефонного зв`язку, мобільних застосунків в мережі Інтернет та ін. При цьому, батьками повинен враховуватись стан здоров`я дитини, розпорядок дня дитини та бажання дитини на відповідне спілкування.

Також враховуючи рівність батьків у вихованні дитини, на думку суду, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини задоволення вимог ОСОБА_9 про надання йому можливості, у разі його приїзду на територію України, безперешкодно і необмежено, але не менше, ніж 3 рази на тиждень, особисто спілкуватися з дитиною у зручний для дитини час.

Щодо позовних вимог в частині прийняття на паритетних з вiдповiдачкою умовах рішень щодо всебiчного розвитку дитини, а саме - щодо вiдвiдування дитиною дитячих садкiв, гуртків, спортивних секцiй, навчальних дошкiльних та шкiльних закладiв, закладiв спецiалiзованоi та вищої освiти, та фiнансування цих заходiв і у разi необхiдностi лікування дитини, на паритетних з вiдповiдачкою умовах приймати участь у виборi медичних закладiв для лiкування дитини, та фiнансування цих заходiв, слід зазначити наступне.

ВС КЦС у постанові від 04.09.2020 у справі № 264/3435/18-ц вказав таке:

«Щодо узгодження відвідування секцій і гуртків, то такі вимоги є також необґрунтованими, оскільки, виходячи із найкращих інтересів дитини, суд вважає, що саме дитина має право самостійно вирішувати, чим вона б хотіла займатися у вільний від навчання час, а з огляду на існуючий на час розгляду справи конфлікт між батьками, які за обставинами справи не демонструють готовності йти на діалог та взаємне узгодження питань виховання та лікування дітей, тому покладення в судовому порядку такого обов`язку на сторони спору, при відсутності механізму примусового виконання судового рішення в частині зобов`язання матері дитини узгоджувати з батьком перелік секцій, які може відвідувати дитина, що в свою чергу може поглибити конфлікт між сторонами, покладення такого обов`язку на батьків в судовому порядку не є виправданим, оскільки діти можуть бути взагалі позбавлені такого роду дозвілля.

Крім того, вимоги про прийняття участі у виборi медичних закладiв для лiкування безпосередньо на стадії звернення батьків за лікуванням дітей, не підлягають задоволенню, адже можуть призвести до порушення прав дітей. Між сторонами існує гострий конфлікт, і такі умови погодження при недосягненні згоди між батьками з наведених питань можуть створювати загрозливі для життя та здоров`я дітей ситуації, зокрема у разі екстрених випадків або у випадку, що буде потребувати негайного оперативного медичного втручання».

З огляду на наявність між сторонами певних непорозумінь щодо виховання та лікування дитини, а також те, що сторони проживають в різних країнах, тому погодження навчальних та медичних закладів з відповідачем, який не володіє інформацією щодо цих закладів, не сприятиме якнайкращим інтересам дитини, а також враховуючи наведену позицію суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначених вимог про погодження відповідачкою з позивачем місць навчання та лікування дитини.

При цьому суд роз`яснює, що у разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду.

Керуючись ст.ст. 81, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею задовольнити частково.

Визначити наступний спосіб участі позивача ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_6 та спілкування з дитиною:

- з метою оздоровлення дитини, спілкування з батьком надати ОСОБА_8 можливість щорічно відпочивати з дитиною (у присутності або без присутності матері) протягом до 30-ти календарних днів на рік з правом виїзду з місця проживання дитини (з матір`ю або нянею дитини), і, у разі виїзду дитини без матері, - за попереднім повідомленням матері про місце перебування дитини, за умови підтримання на час оздоровлення, можливості спілкування через засоби мобільного зв`язку або інтернет мережі, матері та дитини;

- безперешкодно і необмежено, але не менш, ніж 3 рази на тиждень, спілкуватися з дитиною у зручний для дитини час за допомогою телефонного зв`язку, мобільних застосунків в мережі Інтернет та ін. Для організації спілкування покласти обов`язок його організації кожного разу на ОСОБА_1 , або надати можливість батькам позивача, які є дідом та бабою дитини, навідувати свого онука в передбачений для спілкування батька та дитини час та організовувати у цей же час спілкування батька та дитини за допомогою телефонного зв`язку, мобільних застосунків в мережі Інтернет та ін;

- у разі приїзду ОСОБА_2 на територію України, надати йому можливість безперешкодно і необмежено, але не менше, ніж 3 рази на тиждень, особисто спілкуватися з дитиною у зручний для дитини час;

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст рішення відповідно до ст. 259 ЦПК України буде складено протягом десяти днів.

Суддя І.А. Павлик

Повний текст рішення складено 07.11.2024.