Провадження № 4-с/204/5/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач - Акціонерне товариство «Сенс Банк», третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, -

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в якій прохає визнати бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірною та зобов`язати зняти арешт з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , зокрема квартири АДРЕСА_1 (а. с. 1-5).

В обґрунтування скарги зазначено, що відповідно до інформаційної довідки № 356104773 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що на його квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено обмеження арешт нерухомого майна (обтяження № 15736578 від 04 серпня 2016 року у ВП 51724193, накладене державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Дніпра ГТУЮ Дніпропетровської області Ясюкевичем О.В., згідно постанови про арешт майна боржника, прийнятої 25 липня 2016 року). Вказує, що ВП № 51724193 було відкрито старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Дніпра з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. № 435 від 04 лютого 2016 року про звернення стягнення на предмет іпотеки кв. АДРЕСА_1 , в межах забезпечення якого, було накладено арешт на вказане майно. Стверджує, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року у справі № 201/13625/17 вищевказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню. 16 серпня 2019 року виконавче провадження № 51724193 було закінчено, однак арешт, що був накладений на його квартиру, скасовано не було, обтяження з державного реєстру обтяжень не виключено. Стверджує, що постанова про арешт майна боржника позбавила його права на розпорядження власним нерухомим майном навіть після погашення заборгованості за кредитом, що суперечить вимогам чинного законодавства. З цих підстав вважає бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) неправомірною та прохає зобов`язати посадових осіб виконавчої служби зняти арешт та заборону відчуження з його квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18 грудня 2023 року у справі відкрито провадження, судове засідання призначено на 15 січня 2024 року (а. с. 18), копія якої надіслана всім сторонам 18 грудня 2023 року за вихідним 37749/23-вих/4-с/204/37/23 (а. с. 19)

09 січня 2024 року, через підсистему «Електронний суд», на адресу суду надійшли пояснення представниці АТ «Сенс Банк», який є правонаступником АТ «Альфа-Банк» та АТ «Укрсоцбанк» - адвокатки Тернової І.В. (а. с. 29-30 та на звороті), в яких вона зазначає, що 21 червня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 09.2/234-6, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 55000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік, з кінцевим терміном погашення 20 червня 2021 року. Відповідно до умов Кредитного договору та наступних додаткових угод до нього, розмір ліміту зобов`язань складає 489111 гривень 08 копійок зі сплатою відсотків у сумі 9,9% річних з встановленням плаваючої відсоткової ставки з 08 листопада 2022 року та кінцевим строком погашення до 07 листопада 2028 року. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки, відповідно до якого було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . В зв`язку з несвоєчасним виконанням обов`язків за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість, на яку в позасудовому порядку з метою задоволення кредиторських вимог, 04 лютого 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О було вчинено виконавчий напис № 435 - про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , за яким Жовтневим ВДВС м. Дніпра було відкрито виконавче провадження ВП № 51724193, в рамках виконання якого постановою держаного виконавця від 25 липня 2016 року було накладено арешт на нерухоме майно. Зазначає, що в подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року у справі № 201/13625/17 виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню. 16 серпня 2019 року виконавче провадження № 51724193 було закінчене, однак арешт накладений на квартиру, згідно постанови про арешт майна боржника від 25 липня 2016 року скасовано не було, обтяження з державного реєстру обтяжень нерухомого майна не виключено. Разом з цим, зазначає, що в листопаді 2020 року позичальник ОСОБА_1 добровільно виконав умови кредитного договору, шляхом внесення грошових коштів на погашення боргу в касу банку, а відтак не має заборгованості перед стягувачем. Тому, АТ «Сенс Банк» який є правонаступником АТ «Альфа-Банк» та ПАТ «Укрсоцбанк» вважає, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби щодо не зняття арешту з квартири є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Скаржник у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності (а. с. 50 та на звороті), в якій прохав здійснювати її розгляд за наявними в матеріалах справи доказах.

Представниця АТ «Сенс Банк» (стягувача) адвокатка Тернова І.В. в судове засідання не з`явилася, у письмових поясненнях (а. с. 29-30 та на звороті), прохала суд здійснювати розгляд скарги за її відсутності.

У судове засідання представник Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином (а.с. 44), будь-яких письмових заяв та клопотань суду не надав, причини неявки суду не відомі.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. в судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином (а.с. 45), будь-яких письмових заяв та клопотань суду не надав, причини неявки суду не відомі.

Спираючись на норми ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд розглянув скаргу за відсутності представника Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Вивчивши скаргу, перевіривши фактичні обставини справи наданими до неї письмовими доказами, суд доходить висновку про можливість задоволення скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу серії ВСХ № 695222 від 21 червня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хомич О.М. за реєстровим № 2264, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

З Інформації про виконавче провадження ВП № 51724193 (а. с. 6-8) вбачається, що вказане виконавче провадження було відкрито Соборним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємця І.О. № 435 від 04 лютого 2016 року, з примусового стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів на користь ПАТ «Укрсоцбанк», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості у розмірі 636343 гривні 47 копійок.

25 липня 2016 року старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевичем О.В. у виконавчому провадженні ВП № 51724193 винесено постанову про арешт майна боржника - квартиру АДРЕСА_1 .

08 лютого 2018 року виконавчі дії у виконавчому провадженні зупиненні на підставі п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з надходженням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі 201/13625/17 від 01 лютого 2018 року про зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

16 серпня 2019 року старшим державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевичем О.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 51724193 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у зв`язку з надходженням рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, яким виконавчий документ визнано таким, що не підлягає виконанню.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 362067189 від 16 січня 2024 року (а. с. 51 та на звороті) вбачається, що 04 серпня 2016 року державним реєстратором державним виконавцем Соборного відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ясюкевичем О.В., на підставі постанови держаного виконавця про арешт майна боржника у виконавчому провадженні ВП 51724193 від 25 липня 2016 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер 30779221), вид обтяження арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , а саме: квартири АДРЕСА_1 та, внесено запис про обтяження № 15736578 до Державного реєстру речових прав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ст. 2 вказаного вище Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з вимогами ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Нормами ч. ч. 1-3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до вимог ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10. ч. 1 ст. 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбаченіп.п.1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, приписами ч. ч.1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Так, приписами ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» всановлено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України Про виконавче провадження підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Разом з цим, Верховний Суд у своїй постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження №61-4726сво19) вказав на те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Таким чином, оскільки підставами та предметом поданої скарги є захист майнових прав заявника ОСОБА_1 щодо законності подальшого обтяження у вигляді арешту його майна, накладеного в рамках виконавчого провадження, у якому останній був боржником, суд вважає, що в даному випадку заявником обрано належний спосіб захисту шляхом подачі скарги в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Також суд враховує, що метою застосування заходів примусового виконання рішення є забезпечення реального виконання останнього.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа чи у разі, якщо судове рішення, яке було підставою для видачі виконавчого листа скасовано, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження №61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження №61-18160св19).

Нормами ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, який також закріплений у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, судом встановлено, що ані після закриття виконавчого провадження, у зв`язку із визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, ані після повного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, арешт з його майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 , не скасовано, а тому обтяження продовжує діяти, не дивлячись на відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Приписами ч. ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України визначено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги, - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавче провадження ВП № 51724193, в межах якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , закінчено, у зв`язку з визнанням рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська виконавчого напису нотаріуса (на підставі якого було відкрито вказане виконавче провадження) таким, що не підлягає виконанню, а зобов`язання за кредитним договором, на підставі якого було вчинено вищевказаний виконавчий напис нотаріуса, виконано ОСОБА_1 у добровільному порядку, зважаючи на те, що арешт з майна скаржника державним виконавцем не скасовано, що є порушенням його майнових прав, суд доходить переконливого висновку, про неправомірність бездіяльності виконавчої служби, а тому, з метою недопущення подальшого порушення конституційних майнових прав ОСОБА_1 , його скарга підлягає задоволенню в частині визнання бездіяльності державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Ясюкевича О.В., неправомірною та зобов`язання посадових осіб Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 (запис про обтяження № 15736578), який було накладено в межах виконавчого провадження ВП № 51724193.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 260-261, 353, 447-450, 451 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (49005, м. Дніпро, вул. В. Вінніченка, буд. 2; ), стягувач Акціонерне товариство «Сенс Банк» (03150, м. Київ, вул. В. Васильківська, буд. 100; ), третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович (61045, м. Харків, вул. 23-го Серпня, буд. 51;) про бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити в повному обсязі.

Визнати бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) - неправомірною.

Зобов`язати посадових осіб Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт та заборону відчуження з квартири АДРЕСА_1 боржника ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (обтяження № 15736578 від 04 серпня 2016 року), які було накладено в межах виконавчого провадження № 51724193.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом 15 днів зо дня її отримання учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом 15 днів зо дня її підписання суддею або протягом 15 днів зо дня її отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна