ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 632/1378/21

провадження № 22-ц/818/2951/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

заявник - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз»

стягувач - ОСОБА_1

заінтересована особа - Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2024 року постановлену у складі судді Кочнєва О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 року боржник в особі свого представника за електронною довіреністю Ляшко Оксани Юріївни засобами Електронного суду звернувся до суду із заявою, в якій просив: визнати виконавчий лист №632/1378/21, виданий 20.02.2023 Первомайським міськрайонним судом Харківської області, про зобов`язання боржника відповідно до ст. 6 Закону України про «Забезпечення комерційного обліку природного газу» здійснити встановлення в квартирі побутового споживача природного газу ОСОБА_1 індивідуального газового лічильника роторного типу за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню; зупинити виконання за виконавчим документом №632/1378/21, виданим 20.02.2023 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області, про зобов`язання боржника відповідно до ст. 6 Закону України про «Забезпечення комерційного обліку природного газу» здійснити встановлення в квартирі побутового споживача природного газу ОСОБА_1 індивідуального газового лічильника роторного типу за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила про неможливість його виконання через дії стягувача, який не дозволяє працівникам боржника зайти до квартири стягувача, та відсутність механізму виконання вказаного судового рішення.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області у задоволенні заяви АТ «оператор газорозподільної системи «Харківгаз» відмовлено у повному обсязі.

Ухвала мотивована тим, що під час розгляду даної справи боржник не довів належними та допустими доказами факт ухилення стягувача від запропонованого боржником добровільного виконання рішення та зазначені підставі відсутності ліцензії у боржника не можуть бути підставою для задоволення його заяви, оскільки не вирішено питання заміни сторони виконавчого провадження, а за відсутності вказаної дії задоволення заяви боржника призведе, безвідносно інших підстав, до не виконання постановленого судового рішення у даній справі, що є порушенням принципу верховенства права.

Не погодившись з ухвалою суду АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило ухвалу скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити заяву.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції без належного обґрунтування визнав неналежним доказом акт про відмову у доступі від 25.04.2023, який було складено працівниками на той час боржника. При цьому суд 1-ї інстанції посилався на те, що вказані особи жодної відповідальності за його складання не несуть. Це суперечить вимогам ст. 77 ЦПК України щодо визначення законом належності доказів. Апелянт зазначив, що чинним законодавством не встановлена ані форма акту, ані перелік осіб, які повинні чи (або) можуть його підписати. Також не є обґрунтованим посилання суду на необхідність відео-фіксації факту відмови стягувача у доступі працівників боржника до місця встановлення лічильника.

Скаржник наголосив, що Боржником були надані докази втрати ним статусу газорозподільного підприємства на території Харківської області через зупинення ліценції з розподілу природного газу на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1132 від 28.06.2023 року «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої АТ «Харківгаз». Вказаною Постановою передбачено як «передачу цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу іншому суб`єкту господарювання, який отримав відповідну ліцензію, так і передачу грошових коштів та майна (рухомого та нерухомого), належного АТ «ХАРКІВГАЗ» на праві власності, для забезпечення виконання ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» невиконаних АТ «ХАРКІВГАЗ» зобов`язань за періоди провадження ним господарської діяльності з розподілу природного газу». Апелянт зауважив, що суд першої інстанції поверхнево розглянув надані докази та дійшов помилкового висновку про те, що АТ «ХАРКІВГАЗ» повинен здійснити передбачені виконавчим документом дії. АТ «ХАРКІВГАЗ» не може ані юридично, ані фізично виконувати вказані функції, в тому числі встановлювати лічильники, здійснювати їх опломбування та взагалі будь яким іншим чином втручатися в роботу газорозподільчої мережі, експлуатація якої на цей час здійснюється іншим суб`єктом господарювання, а саме: товариством з обмеженою відповідальністю "Газорозподільні мережі України". Це прямо суперечить п.4 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою НКРЕ від 30.09.2015 року № 2494, яким передбачено, що «Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. АТ «ХАРКІВГАЗ» як не має чинної ліцензії, так і не має у власності чи користуванні газорозподільної системи (вона передана іншому оператору).

Апелянт також зазначив, що судом першої інстанції також не враховано позицію Верховного Суду щодо підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а саме у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22). Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, які підтримані в постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 824/85/21.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 09.11.2021 (а.с.71-74), з урахуванням ухвали про виправлення описок у вказаному рішенні від 16.11.2021 (а.с.79), з урахуванням висновків постанови Полтавського апеляційного суду від 23.06.2022 (а.с.133-137), яким рішення суду першої інстанції було залишено без змін та набуло чинності, було задоволено позовні вимоги стягувача, зокрема:

-визнано за ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 , право на забезпечення індивідуальним газовим лічильником роторного типу за рахунок боржника;

- зобов`язано боржника відповідно до ст. 6 Закону України про «Забезпечення комерційного обліку природного газу» здійснити встановлення в квартирі побутого споживача природного газу ОСОБА_1 індивідуального газового лічильника роторного типу за адресою: АДРЕСА_1 ;

На виконання вказаного рішення 20.02.2023 стягувачу було видано два виконавчих листи (а.с.201-202), а в частині сплати судових витрат вказане рішення було виконано боржником ще 01.07.2022 (а.с.179), які стягувач пред`явив до примусового виконання, у зв`язку з чим заінтересованою особою 08.05.2024 в особі державного виконавця Балаханова Радислава Сергійовича було відкрито виконавче провадження №74934027 (а.с.180). До цього часу примусового виконання вказаного рішення не відбувалося та стягувач та боржник знаходилися у стадії до початку примусового виконання судового рішення.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 755/15479/15-ц.

При цьому, словосполучення "або з інших причин" стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, припиненням боргу, неможливістю виконання.

У постанові від 20 лютого 2019року у справі № 2-4671/11 (провадження № 61-45337св18) Верховний Суд вказав, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Словосполучення «або з інших обставин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, від 09 вересня 2021року у справі № 824/67/20, від 09 червня 2022року у справі № 2-118/2001.

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо пов`язане із питанням набрання судовим рішення законної сили, одним із проявів якого є реалізованість й виконуваність судового рішення.

Так, в своїй заяві АТ Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» як на підставу визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилався на дії стягувача, який не дозволяє працівникам боржника зайти до квартири стягувача, та відсутність механізму виконання вказаного судового рішення, а саме скасування ліцензії АТ Оператор газорозподільної системи «Харківгаз».

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що зазначені заявником причини не можуть бути підставою для задоволення його заяви.

Неможливість виконання рішення суду з підстав відмови стягувача у доступі до квартири повинна бути зафіксована державним виконавцем. А відсутність у АТ Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» ліцензій на надання населенню відповідних послуг не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання, що виникло з рішення суду до відкликання ліцензії за свій рахунок та з залученням компетентних осіб. Крім цього, заявник не позбавлений права звернутися до державного виконавця з проханням своєї заміни на особу яка виконує обов`язки щодо газопостачання відповідно до закону.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» - залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

О.В.Маміна