ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/277/24 Справа № 205/75/21 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

ВСТАНОВИЛА:

05 січня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 липня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /Т/972139. 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого, ПАТ «АКТАБАНК» відступає шляхом продажу ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Згідно із п. 2.2. Договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього Договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у Додатку №1 до цього Договору, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань Розмір Прав вимоги, які переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ», вказаний у Додатку №1 до цього Договору. Права кредитора за основними договорами переходять до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане Банку відповідно до умов основних договорів. Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги - Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 26 123 грн 00 коп, з яких: 11 195 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом; 02 грн 00 коп - заборгованість за процентами; 11 326 грн 00 коп - заборгованість за комісією; 3 600 грн 00 коп - штрафи, пені. На виконання п. 3.4. Договору про відступлення прав вимоги, згідно із вимогами ст. 512 514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти ТОВ «ФК «ЄАПБ» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних до бази персональних даних. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернула позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором № /Т/972139 від 10 липня 2013 року у розмірі 26 123 грн 00 коп, з яких: 11 195 грн 00 коп - заборгованість за основним боргом; 02 грн 00 коп - заборгованість за процентами; 11 326 грн 00 коп - заборгованість за комісією; 3 600 грн 00 коп.- штрафи, пені, а також судові витрати (а.с.3-4).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» заборгованість у розмірі 14 797 грн 00 коп, а також понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 190 грн 65 коп. В задоволенні іншої частини позову відмовлено (а.с.54-58).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення (а.с. 158-159).

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 , звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, застосувавши строк позовної давності (а.с.161-167).

Позивач по справі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення борів» скористалось своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України та подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.192-194).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 липня 2013 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № /Т/972139 (а.с. 10-11).

Матеріалами справи підтверджується, що 23 березня 2018 року між ПАТ «АКТАБАНК» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №2, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ПАТ «АКТАБАНК» права грошової вимоги між кредитором та боржником (а.с. 18- 19).

Відповідно до витягу з Додатку № 1 до Договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором в сумі 26 123 грн.00 коп. з яких: 11 195 грн.00 коп. заборгованість за основним боргом; 02 грн.00 коп.- заборгованість за процентами; 11 326 грн.00 коп - заборгованість за комісією; 3 600 грн 00 коп - штрафи, пені (а.с. 20).

Згідно із умовами Кредитного договору № /Т/972139 від 10 липня 2013 року позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.

Також судом встановлено, що відповідач не виконала свого зобов`язання та після відступлення позивачу права вимоги до відповідача, не було здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Крім того, з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором за період з 23 березня 2018 року по 30 листопада 2020 року складає 26 123 грн 00 коп, з яких: 11 195 грн.00 коп - заборгованість за основним боргом; 02 грн 00 коп - заборгованість за процентами; 11 326 грн 00 коп - заборгованість за комісією; 3 600 грн 00 коп - штрафи, пені (а. с. 14).

ТОВ «ФК «ЄАПБ», який набув права грошової вимоги, 27.03.2018 року на адресу відповідача, яка зазначена у кредитному договорі, простою кореспонденцією були надіслані належним чином засвідчені повідомлення про відступлення права вимоги та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних (а. с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено умови кредитного договору № /Т/972139 від 10.07.2013 року. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основним боргом у розмірі 11 195 грн00 коп, заборгованості за процентами у розмірі 02 грн 00 коп, штрафу та пені у розмірі 3 600 грн 00 коп підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 11 326 грн 00 коп.необхідно відмовити з підстав їх недоведеності.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Тобто відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Встановивши зазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти, та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум позичальнику у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати штрафів у разі прострочення позичальником строків погашення щомісячного платежу (пункт 5 кредитного договору).

Підпис відповідача під договором свідчить про її ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено факт належного повідомлення його про укладення договору про відступлення права вимоги, колегія суддів відхиляє, оскільки за положеннями статей 516, 517 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, заміна кредитора у зобов`язанні не припиняє самого зобов`язання та не впливає на дійсність основного правочину.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2015 року по справі № 6-979цс15, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Крім того, відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, відповідач не надав належних доказів на підтвердження виконання в повному обсязі умов кредитного договору ані первісному, ані новому кредитору.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту недійсності договору № 2 про відступлення прав вимоги від 23 березня 2018 року та порушення його прав або ж факту протиправної поведінки відповідача, тоді як, відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доводів ОСОБА_1 про пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого ним заявлено в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Частиною другою статті 259 ЦК України передбачено, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору споживчого кредиту «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», які підписані відповідачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ПАТ Актабанк, отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Згідно пункту 5.3. кредитного договору № /Т/972139 від 10.07.2013 року термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, штрафів, неустойки за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 10 (десять) років.

Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору № /Т/972139 від 10.07.2013 року договір набирає чинності з дати його укладення та діє до виконання сторонами належним чином і у повному обсязі всіх своїх зобов`язань за договором.

Таким чином, враховуючи умови кредитного договору, колегія суддів приходить до висновку приходить, що сторони кредитного договору досягли домовленості про збільшення позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та/або штрафів, яка обмежується останніми 10 роками.

Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено, а тому підстави для його застосування відсутні.

Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна