Справа № 331/3773/22
Провадження № 2/331/54/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря - Солов`ян О.С.,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Територіальна громада в особі Запорізької міської ради, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Наталя Олександрівна про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним розпорядження про передачу у власність нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Департамент реєстраційних послуг ЗМР, Територіальна громада в особі ЗМР, приватний нотаріус Запорізького МНО Вельможко Н.О. про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним розпорядження про передачу у власність нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 з 20.05.1987 року була зареєстрована та постійно проживала у квартирі АДРЕСА_1 , куди вона була вселена разом із наймачем ОСОБА_5 , як його дружина. З 2016 року ОСОБА_1 вимушена була працювати в Італії, при цьому не рідше 2 разів на рік ОСОБА_1 приїжджала на 2-3 тижні до себе додому у квартиру АДРЕСА_2 . Під час чергового перебування позивача в Італії, ОСОБА_5 , стверджуючи про непроживання ОСОБА_1 за місцем її реєстрації з 2013 року, звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування квартирою. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2021 року ОСОБА_1 було визнано такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . На підставі наведеного судового рішення ОСОБА_5 зняв позивача з реєстраційного обліку її місця проживання та одноособово приватизував зазначену квартиру. 19.08.2021 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2021 р. заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2021 р. було скасовано та призначено справу до розгляду, за результатами якого ухвалою Жовтневого районного суд у м. Запоріжжя від 23.11.2021 р. було залишено без розгляду позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Таким чином, підстава, за якою ОСОБА_1 була позбавлена права користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та знята з реєстрації місця проживання у цій квартирі наразі скасована. ОСОБА_1 також мала право на участь у приватизації вказаного майна. Оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 було набуте ОСОБА_5 всупереч вимогам законодавства, тому і правовстановлюючий документ на цю квартиру, на підставі якого ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу квартири № 418 від 19.08.2021 р. із ОСОБА_4 є незаконним, а отже має бути визнаний недійсним. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, його донька ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати недійсним розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_3 »; визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 та скасувати свідоцтво про право власності за № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , видане 17.06.2021 р. районною адміністрацією ЗМР по Олександрівському району на ім`я ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.08.2021 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , серія та номер: 418, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького МНО Вельможко Н.О., та припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 418, виданого 19.08.2021 р. приватним нотаріусом Запорізького МНО Вельможко Н.О.; а також стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, раніше надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву визнає, не заперечує проти її задоволення.

Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг ЗМР в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв суду не надав.

Представник третьої особи Територіальної громади в особі ЗМР в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв суду не надав.

Третя особа приватний нотаріус Запорізького МНО Вельможко Н.О. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв суду не надала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2021 року по справі № 331/24/21 позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено; визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району Мостового В. № 267р від 17.06.2021 р. «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_3 » на підставі заяви від наймача ОСОБА_5 передано в приватну власність ОСОБА_5 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 269719153 від 10.08.2021 р., ОСОБА_5 зареєстровано право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 17, виданого 17.06.2021 р. Районною адміністрацією Запорізької міської ради по Олександрівському району. Дата державної реєстрації: 23.06.2021 р.

19.08.2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_5 продав і передав у власність, а ОСОБА_4 купила та прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 50,00 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24.09.2020 року скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2021 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2021 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишено без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили 09.12.2021 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07.04.2022 року.

27.06.2022 року приватному нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Кріль О.М. подано заяву ОСОБА_3 при прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_5 , яка зареєстрована за № 26, та заведено спадкову справу № 10/2022.

В попередніх судових засіданнях були допитані свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які зазначили, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у стосунках, разом мешкали, як родина за іншою адресою, не у спірній квартирі. ОСОБА_1 була на заробітках в Італії, періодично приїжджала та перебувала в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 , там знаходилися її речі, а після надання її в оренду іншим особам зупинялася у доньки. Іншого житла в ОСОБА_1 немає.

Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Складовими права на житло є забезпечення умов з приводу можливості кожного громадянина мати житло і гарантовану непорушність права користування житлом.

Статтею 345 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Відповідно до положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках, передбачених пунктами 1- 7 ч. 3 ст. 71 ЖК України.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Отже, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження.

Наслідком порушення вимог частини ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» є визнання приватизації недійсною.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 існував спір щодо користуванням останньою кватирою АДРЕСА_1 .

На час приватизації ОСОБА_5 вказаної квартири та видачі йому органом приватизації районною адміністрацією ЗМР по Олександрівському району свідоцтва про право власності на житло було чинним заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2021 р. про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування цією квартирою, що стало підставою для зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Як наслідок, ОСОБА_5 одноособово набув спірну квартиру у власність у порядку приватизації.

Однак у подальшому вказане заочне рішення суду було скасовано та позов ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування спірною квартирою залишено без розгляду.

Оскільки скасоване судове рішення жодних правових наслідків не породжує, ОСОБА_1 не втратила право на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відтак, позивач згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» мала право на приватизацію квартири разом із ОСОБА_5 , однак приватизація спірної квартири була проведена без згоди та участі позивача.

Тому у зв`язку з порушенням права позивача на приватизацію житла, передбаченого Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», є законні підстави для визнання такої приватизації недійсною.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки, свідоцтво про право власності на житло є актом індивідуальної дії та порушує права та інтереси позивача, а отже повинно бути скасовано судом в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання недійсними розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_3 »; визнання недійсною приватизації квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 та скасування свідоцтва про право власності за № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 17.06.2021 р. районною адміністрацією ЗМР по Олександрівському району на ім`я ОСОБА_5 , що є підставою для припинення права власності ОСОБА_5 на це майно.

Таким чином, приватизація квартири АДРЕСА_1 не могла бути здійснена одноособово ОСОБА_5 без згоди ОСОБА_1 , яка також мала право на проживання та користування цією квартирою, здійсненою приватизацією порушено її права.

Щодо позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 19.08.2021 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , серія та номер: 418, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького МНО Вельможко Н.О. та припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 418, виданого 19.08.2021 р. приватним нотаріусом Запорізького МНО Вельможко Н.О., суд приходить до наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Застосування зазначених правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан.

ЦК України не пов`язує можливість застосування наслідків недійсності правочину з добросовісністю сторін правочину, і добросовісність сторони до уваги не береться. Сторони зобов`язані повернути усе, отримане за недійсним правочином лише тому, що правочин визнано недійсним.

Приймаючи до уваги, що приватизація ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 є недійсною, суд вважає, що ОСОБА_5 не мав законних підстав для укладення спірного договору купівлі-продажу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.08.2021 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , серія та номер: 418, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького МНО Вельможко Н.О., слід визнати недійсним.

Крім того, оскільки ОСОБА_4 набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 за договором купівлі-продажу, укладеним з ОСОБА_5 , який визнається судом недійсним, то ефективному захисту порушених прав позивача відповідає припинення права власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 418, виданого 19.08.2021 р. приватним нотаріусом Запорізького МНО Вельможко Н.О.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним розпорядження про передачу у власність нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2977,20 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Територіальна громада в особі Запорізької міської ради, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Наталя Олександрівна про визнання приватизації недійсною, визнання недійсним розпорядження про передачу у власність нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири задовольнити.

Визнати недійсним розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району Мостового В. № 267р від 17.06.2021 р. «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_3 ».

Визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_5 та скасувати свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 , видане 17.06.2021 року районною адміністрацією Запорізької міської ради по Олександрівському району на ім`я ОСОБА_5 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.08.2021 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , серія та номер: 418, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О., та припинити право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 418, виданого 19.08.2021 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судові витрати зі сплати судового збору по 1488 гривень 60 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.02.2024 року.

Суддя В.М. Світлицька