Дата документу 29.01.2024
Справа № 501/2092/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іллічівського міського суду Одеської області скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича,-

В С Т А Н О В И В:

До Іллічівського міського суду Одеської області звернулась ОСОБА_1 зі скаргою (а.с.1-4), в якій просить:

- визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича щодо стягнення коштів, які отримуються ОСОБА_1 , як аліменти на дитину;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурку В`ячеслава Вікторовича вжити заходів щодо зупинення стягнення в межах виконавчого провадження №72299200 коштів, які ОСОБА_1 отримує як аліменти на дитину, на рахунок в банку АТ «ПриватБанк», МФО 305299, IBAN: НОМЕР_1 , рахунок отримувача: НОМЕР_2 ;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурку В`ячеслава Вікторовича вжити заходів щодо повернення неправомірно стягнутих коштів у розмірі 1032,94 грн.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В.В. перебуває виконавче провадження №72299200 з примусового виконання виконавчого листа №501/2092/19 від 29.06.2023, виданого Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкової вартості 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва.

Приватним виконавцем Качуркой В.В. в межах виконавчого провадження №72299200 накладено арешт на рахунок, який відкритий для отримання аліментів від ОСОБА_2 на утримання дитини.

ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця Качурки В.В. з запитом про надання інформації та зупинення стягнення коштів у зв`язку з тим, що приватний виконавець накладає стягнення в межах виконавчого провадження №72299200 на кошти, які ОСОБА_1 отримує в якості сплати аліментів на дитину від ОСОБА_2 . Однак, приватний виконавець повідомив, що в матеріалах виконавчого провадження №72299200 відсутні відповідні відомості (довідки) про цільове призначення (спеціальний режим використання) рахунків боржника та приватному виконавцю не надавалось жодних документальних підтверджень, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення: стягнення на такі кошти заборонено законом.

Аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, чи є власністю дитини, ці кошти мають цільове призначення виключно в інтересах дитини і на них не може бути звернуто стягнення, тому дії приватного виконавця Меліш О.С. вважає протиправними, оскільки внаслідок накладення арешту на кошти, що належать боржнику ОСОБА_1 , дитина позбавлена права брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, та спрямуванні їх на забезпечення першочергових потреб.

Скаржниця ОСОБА_1 надала заяву в якій просила розгляд скарги провести без її участі (а.с.23).

Приватний виконавець Качурка В.В. просив відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 з підстав, викладених в письмових поясненнях на скаргу (а.с.29-32).

Суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Качуркой В.В. 19.07.2023 відкрито виконавче провадження №72299200 з примусового виконання виконавчого листа №501/2092/19, виданого 29.06.2023 Іллічівським міським судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкової вартості 1/2 частини об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , без врахування земельної складової у розмірі 543700,00 грн. (а.с.33).

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Керуючись статтею 56 Закону та з метою забезпечення реального виконання відповідного рішення суду, постановою приватного виконавця Качурки В.В. від 19.07.2023 в межах виконавчого провадження №72299200 було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.34).

19.07.2023 приватним виконавцем були надіслані документи виконавчого провадження №72299200 сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі (а.с.33 зв.,35, 36), та відповідно до трекінгу боржником було отримано вищезазначений лист (а.с.32 зв.).

Отже, згідно з частиною 1 статті 28 Закону боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, відповідно до ч.5 п.3 ст.19 Закону України Закону №1404-VII боржник за рішеннями майнового характеру зобов`язаний подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України, а також повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Також, відповідно до ч.3 ст.52 Закону №1404-VII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Тобто, у розумінні приписів Закону - банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У відповіді на запит АТ «ПриватБанк» повідомив приватного виконавця щодо наявності у ОСОБА_1 банківських рахунків станом на 19.10.2023 (а.с.57-60). Однак, жодних відомостей, щодо належності рахунку ОСОБА_1 до таких, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, АТ КБ «ПриватБанк» приватному виконавцю не надав, постанову про арешт коштів без виконання не повернув.

Перелік правових підстав для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини викладений у частини 4 статті 59 Закону. Зокрема пунктом 1 вищевказаної норми передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (тобто довідки від банківської установи, зі змісту якої вбачається, що відповідний рахунок має спеціальний режим використання).

Однак, станом на день розгляду справи, суду не надані відповідні докази (відомості, довідки) про цільове призначення (спеціальний режим використання) рахунків боржника ОСОБА_1 , в тому й числі про цільове призначення рахунка в банку АТ «ПриватБанк», МФО 305299, IBAN: НОМЕР_1 , рахунок отримувача: НОМЕР_2 , по якому скаржниця просить зупинити стягнення коштів.

ОСОБА_1 в своєму запиті від 24.08.2023 (а.с.9) повідомила приватного виконавця про те, що заарештовані кошти є аліментами, на підтвердження чого надала копію виписки по рахунку ( НОМЕР_3 ) за період з 31.07.2023-02.08.2023 (а.с.10), з якої вбачається зарахування коштів 31.07.2023 в сумі 1032,94 грн. коментар до платежу: Татарбунарський відділ ДВС, перерахування аліментів згідно в/л №501/2390/16-ц від 27.02.2023 для ОСОБА_1 , №71998497, та 02.08.2023 стягнення коштів в сумі 1032,94 грн. за ВП №72299200 з виконання виконавчого листа №501/2092/19, виданого 29.06.2023.

Суд зауважує, що надана ОСОБА_1 виписка з банківського рахунку ( НОМЕР_3 ) за період з 31.07.2023-02.08.2023 (а.с.10) не підтверджує той факт, що вказаний рахунок має спеціальний режим використання і звернення стягнення на кошти з цього рахунку заборонено законом.

У своїй відповіді №47004 від 06.09.2023 (а.с.5-8) на вищевказаний запит, приватний виконавець звертав увагу на цей факт, але і до теперішнього часу ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що заарештований рахунок має спеціальний режим використання.

Абзацом 1 пункту 1 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі за текстом Інструкція) встановлено, що стягнуті з боржника грошові суми підлягають зарахуванню на рахунки для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів та їх виплати стягувачам, відкриті Міністерством юстиції України, міжрегіональними управліннями Міністерства юстиції України, відділами державної виконавчої служби в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а також рахунки, у тому числі в іноземній валюті, в державних банках, приватними виконавцями - в державних банках, у тому числі рахунки в іноземній валюті.

Водночас абзацом 6 пункту 13 розділу VII Інструкції передбачено, що приватний виконавець у разі наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів зобов`язаний перерахувати кошти стягувачу - фізичній особі не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів, стягувачу - юридичній особі не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня їх надходження на відповідний рахунок.

Аналогічні норми викладені у розділі VI Закону, які у свою чергу встановлюють порядок виплати стягнутих грошових коштів, черговість задоволення вимог стягувачів, розподіл стягнутих з боржника грошових сум тощо.

Отже, підсумовуючи вищенаведені приписи чинного законодавства України у галузі примусового виконання рішень, можна дійти до висновку, що законодавцем передбачений порядок повернення грошових коштів боржнику у рамках виконавчого провадження виключно у разі, якщо стягнуті з останнього кошти залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами.

Тобто, в усіх інших випадках особа має право скористатися інститутом повороту виконання рішення у спосіб та порядок встановленим чинним законодавством України.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених в скарзі обставин та заявлених вимог, суд приходить до переконання про дотримання приватним виконавцем вимог чинного законодавства при проведенні дій у межах виконавчого провадження, а тому у задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.260, 447-452 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Качурки В`ячеслава Вікторовича, - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 14 лютого 2023 року.

Суддя