РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Мукачево Справа 303/4695/24

2/303/878/24

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді Кость В.В.,

секретар судового засідання Чухайло К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Мукачівської міської ради

треті особи на стороні позивача: (1) ОСОБА_2 ;

(2) ОСОБА_3

про визнання права власності на кооперативну квартиру в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 (надалі Квартира) в порядку спадкування за законом по факту смерті матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про те, що позивач, його батько ОСОБА_2 (третя особа 1) та мати ОСОБА_5 (до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ) фактично користувалися та володіють Квартирою, яка перебуває на балансі у житлово-будівельного кооперативу «Пролісок», хоча фактично була викуплена ще до 1994 року.

За доводами позивача, його рідний брат ОСОБА_3 (третя особа 2) усно заявив позивачу про відмову від можливого успадкування належної йому частки Квартири, оскільки ордер на це нерухоме майно був виданий на ім`я померлої матері, їх батька та позивача. В свою чергу, шлюб між батьком та матір`ю на час її смерті був розірваний.

У зв`язку з тим, що право власності на Квартиру не було оформлено позивач не може зараз в позасудовому порядку зареєструвати право власності на це нерухоме майно за собою, у зв`язку з чим, вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

На підставі ухвали суду від 25 червня 2024 року було відкрито провадження по справі.

Уповноважений представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що Мукачівська міська рада не є належним відповідачем по справі, оскільки відповідачем має бути житлово-будівельний кооператив «Подснежник» (надалі ЖБК «Подснежник»). Представник органу місцевого самоврядування звертає увагу на те, що умови створення ЖБК «Подснежник» визначалися ст. 11 Закону №8998-11 «Про кооперацію в СССР». Кооператив вважався створеним з моменту його державної реєстрації, для якої він подавав у виконавчий комітет відповідної Ради народних депутатів статут та інші документи.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради народних депутатів Закарпатської області від 17.07.1991 №134 було сформовано 72-х квартирний житлово-будівельний кооператив та затверджено рішення загальних зборів громадян, які бажають вступити до нього (протокол №1 від 13.07.1991), зокрема, про організацію ЖБК «Подснежник», затвердження його назви та статуту, а також надано дозвіл кооперативу на відкриття рахунку в банківській установі.

Тобто, ЖБК «Подснежник» був створений та зареєстрований згідно з вимогами законодавства.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 10.07.2003 № 1087-IV «Про кооперацію» було визначено, що кооперативи є юридичними особами та підлягають державній реєстрації. У кооперативів та кооперативних об`єднань, які були створені до набрання цим Законом чинності виник обов`язок протягом року привести свої статути у відповідність до Закону. Зміни до установчих документів юридичної особи відповідно до положень діючого на той час законодавства підлягали обов`язковій державній реєстрації шляхом внесення відповідних відомостей до записів Єдиного державного реєстру в порядку, встановленому цим Законом.

Щодо посилань позивача про те, що ЖБК «Подснежник» не зареєстрований як юридична особа, а тому відповідачем за позовом зазначено Мукачівську міську раду, то представник відповідача з цього приводу звертає увагу на те, що держава відповідно до ст. 37 Закону України «Про кооперацію» не відповідає за зобов`язаннями кооперативних організацій, в тому числі, за невиконання ними свого обов`язку щодо вчинення дій з державної реєстрації.

Крім того, за доводами сторони відповідача надані позивачем довідки ЖБК «Подснежник» не є належними та достатніми доказами, які підтверджують, що Квартира була викуплена до 1994 року, оскільки вони не містять інформації про членство особи в кооперативі (позивача або ж інших осіб), а також здійснення такою особою внесків у рахунок оплати такої Квартири.

Членом ЖБК «Подснежник» була померла ОСОБА_4 , в свою чергу, позивач не надав доказів на підтвердження його вступу до кооперативу.

За таких обставин, представник органу місцевого самоврядування у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

Від третіх осіб пояснень до позову або відзиву не надходило.

Від позивача та третьої особи (1) до суду надійшла заява, в якій вони просять розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задоволити та повідомляють, що третя особа (2) знаходиться за кордоном та не бажає брати участі у судових засіданнях, а також володіти означеним житлом.

Уповноважений представник відповідача через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами без участі представника, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд констатує наступне.

1. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Матеріали справи свідчать про те, що предметом судового розгляду справи є аналіз спірних правовідносин щодо права на Квартиру.

2. В контексті хронології існуванням спірних правовідносин суд наводить наступні обставини справи.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки від 12.12.2023 року №942 виданої комунальним підприємством Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки вбачається, що згідно інвентарної справи №8376 та реєстрових книг станом на 01.01.2013 року Квартира не зареєстрована на праві власності.

На підставі рішення виконкому Мукачівської міської ради народних депутатів від 12.05.1993 року №97, ОСОБА_4 видано ордер на Квартиру в складі сім`ї: ОСОБА_2 (чоловік) та ОСОБА_1 (син).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано 22.06.2010 року (а.с.9).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 23.10.2018 року Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

Згідно з даними довідки ЖБК «Подснежник» від 06.01.2024 №51 виданої ОСОБА_2 до складу його сім`ї входять син ОСОБА_1 та син ОСОБА_3 .

В матеріалах справи також міститься довідка ЖБК «Подснежник» від 09.01.2024 №53 видана ОСОБА_2 про те, що Квартира є кооперативною і повністю викуплена до 1994 року (а.с.13).

За наслідками усного звернення щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Ковач Н.О. у листі від 23.03.2024 року №20/01-16 повідомила позивача та третіх осіб про те, що видати свідоцтва про право на спадщину вона не має можливості, оскільки право власності на Квартиру не було за реєстровано за його власником (а.с. 21).

31 липня 2024 позивач подав до суду заяву про приєднання до матеріалів справи копії постанови приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Лукач Т.М. про відмову у вчинені нотаріальної дії від 17.07.2024 №45/02-31. Як вбачається зі змісту постанови, 17.07.2024 року до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Оскільки документи, які підтверджують право власності ОСОБА_4 на Квартиру відсутні, нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії.

Зі змісту наведеної постанови також вбачається, що спадкова справа №23/2024 щодо майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була заведена тільки 26.06.2024, тобто після звернення до суду позивача з позовом.

3. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, у контексті з доводами та запереченнями учасників справи, суд враховує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.

Частинами першою, другою та четвертою ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно із частинами першою та третьою статті 15 Закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07 лютого 1991 року, який діяв до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року, член житлового-житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно; громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Відповіно до частини третьої ст. 384 Цивільного кодексу України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За статтею 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України).

По відношенню до наведених фактичних обставин слід зазначити, що відповідно до частини третьої ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Закону, визнаються дійсними, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Слід констатувати, що у наданих суду документах щодо спірної Квартири, окрім позивача, як сина померлої ОСОБА_1 , вказані також її колишній чоловік ОСОБА_2 та ще один син - ОСОБА_3 , проте позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не враховує права на спадщину ОСОБА_3 як спадкоємця першої черги спадкування за законом та зазначає його в якості третьої особи.

Крім того, якщо пай виплачувався в шлюбі, Квартира є спільною сумісною власністю подружжя. При поділі майна подружжя чоловік, який перебував у шлюбі і брав участь у виплаті пайового внеску, в данному випадку, ОСОБА_2 міг отримати свою частку в праві на квартиру або за спільною згодою, або через суд.

Наведене вказує на те, що позивачем не визначено повне коло всіх відповідачів (спадкоємців), на права яких впливають спірні правовідносини.

Доводи позивача про те, що його брат надав усну згоду про відмову від спадкування належної йому частки Квартири, не маєють жодного доказового значення.

Також матеріали справи не містять інформації щодо того чи зверталися до нотаріуса інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини за померлою ОСОБА_4 або ж із заявою про відмову від спадщини.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (див. постанови Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі №203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, то вони не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Фактичний аналіз вимоги за предметом позову стосується визнання права власності на спадкове майно, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від правана спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі № 265/6868/16-ц, від 19 травня 2020 року по справі № 175/1941/16-ц, від 31 березня 2021 року по справі № 463/4616/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 234/17030/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18).

Крім того, суд погоджується із доводами представника відповідача, відносно того, що надані позивачем довідки ЖБК «Подснежник» не є належними та достатніми доказами, які підтверджують, що Квартира була викуплена до 1994 року, оскільки вони не містять інформації про членство особи в кооперативі (позивача або ж інших осіб), а також здійснення такою особою внесків у рахунок оплати такої Квартири, зокрема відомостей щодо періоду сплати та суми сплати.

Оскільки ОСОБА_1 не визначено повне коло відповідачів, а ухвалене у справі рішення про задоволення позову може вплинути на права та обов`язки усіх осіб, які станом на 21 жовтня 2018 року були зареєстровані за однією адресою з померлим спадкодавцем ОСОБА_4 , суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розподіл судових витрат суд вирішує у порядку, регламентованому статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 8, 124, 129 Конституції України, статтями 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 141, 263-265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

4. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Мукачівська міська рада, м.Мукачево, пл. Духновича Олександра 2, .

Треті особи на стороні позивача:

(1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

(2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Кость