Провадження № 22-ц/812/1221/24 Головуючий суду першої інстанції Чернякова Н.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Миколаїв Справа № 476/224/24

Миколаївським апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М..

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Поз;:-' на рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 05 червня 2024 року, повний текст якого складено 14 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Чернякової Н.В., в залі судового засідання в с-щі Єланець, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А II О В И В:

21 березня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика», Товариство) звернулось до суду з позовом, який уточнило в подальшому, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим. що 18 вересня 2020 року ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 118634-КС- 003 про надання кредиту. Цього ж дня відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору, на умовах визначених пропозицією (офертою).

ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачці, через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G0063, на номер телефону 380 (96) 242-19-63, зазначений останньою у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий нею було введено/відправлено.

Таким чином, 18 вересня 2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено договір № 118634-КС-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 24 000 грн шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 .

Відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, в наслідок чого у неї станом на 11 березня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 51782,18 гри, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 24 000 грн; суми прострочених платежів по процентах - 27 782,18 грн.

Посилаючись на викладене, Товариство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 118634-КС-003 про надання кредиту від 19 вересня 2020 року, що становить 51782,18 грн. та складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 24 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 27 782,18 грн.

Рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 05 червня 2024 року позов задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 118634-КС-003 про падання кредиту від 18 вересня 2020 року у розмірі 42 240 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 па користь TOВ «Бізнес Позика» 1 976 грн. у рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду мотивовано тим. що з огляду па неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань за договором, суд вважає, що сума тіла кредиту у розмірі 24 000 грн підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Суму процентів за користування кредитом, суд вважає необхідним стягнути у розмірі 18 240 грн. що визначено договором, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, що міститься в договорі № 118634-КС-003 про надання кредиту.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно зменшив суму нарахованих процентів за користування кредитом.

Висновки суду базуються на помилковому ототожненні процентів, які нараховуються протягом строку кредитування у відповідності до норм ЦК України в якості правомірної плати за користування кредитними коштами, наданими позивачем у відповідності до у мов кредитного договору та процентів, які нараховуються за порушення грошового зобов`язання, тобто у випадку, коли сума кредиту за кредитним договором не повертається позичальником у визначений ним строк.

Обов`язок сплати процентів по кредиту, порядок нарахування процентів та їх фіксований розмір передбачені умовами договору № 118634-КС-003 про надання кредиту, що був укладений між позивачем та відповідачкою При цьому в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зробив висновок, що договір є у кладеним та чинним.

Як вбачається з розрахунку заборгованості відсотки по кредитному договору нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту- протягом 16-ти тижнів.

Позивач повністю відобразив як період заборгованості, так і механізм обчислення сум нарахованих, але несплачених процентів і комісії, які повністю відповідають вимогам ЦК України, договору та Правил, які є його невід`ємною частиною.

На підставі викладеного вбачається, що розрахунок заборгованості наданий позивачем по кредитному договору № 164546-РВ1-003 повністю відповідає умовам Договору.

Нормами законодавства чітко та однозначно передбачено право позивача (як кредитодавця) на законне отримання доходу за Кредитним договором у вигляді процентів за користування кредитними коштами протягом дії строку кредитування.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ані відповідач, ані його представник аргументованого контррозрахунку суми заборгованості за Кредитним договором (в т.ч. і щодо нарахованих і не сплачених процентів) не надавали і незгоди щодо правильності розрахунку у відповідних процесуальних документах взагалі не висловлювали.

Пунктом 2 Договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються на залишок заборгованості по кредиту наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів.

В пункті 3 Договору сторони визначили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і сплачувати платежі вчасно та у визначеному розмірі.

Тобто, якщо позичальник сплачує заборгованість без порушень з повним дотриманням графіку платежів визначеного пунктом 3.2 Договору, то лише в такому випадку треба було б сплатити проценти у загальній сумі 18 240,00 грн, оскільки у такому випадку з кожним платежем сума загального боргу на яку нараховується кожного дня проценти за відсотковою ставкою 1,02439584 % зменшується.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції на час подачі апеляційної скарги) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, 18 вересня 2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачкою укладено договір № 118634-КС- 003 про надання кредиту шляхом направлення банком відповідачці пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту та прийняття (акцепт) відповідачкою зазначеної пропозиції (оферти) щодо укладення договору.

Зазначені договір № 118634-КС-003 про надання кредиту, пропозиція (оферта) укласти договір про надання кредиту та прийняття (акцепт) підписані відповідачкою електронним цифровим підписом у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Разом із зазначеними вище документами 18 вересня 2020 року відповідачкою також підписано електронним цифровим підписом Паспорт споживчого кредиту, в якому також визначено умови кредитування щодо суми кредиту, загальної суми кредиту, яка підлягає поверненню, витрат за кредитом, строку кредитування та ін.

За умовами пункту 1 вищевказаного договору позичальнику надані грошові кошти в розмірі 24 000 грн на засадах строковості, платності, зворотності. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1,02439584% за кожен день користування кредитом.

Сторонами відповідно до умов договору кредиту погоджено, що кредит надається строком на 16 тижнів, тобто до 09 січня 2021 року.

19 вересня 2020 року вказану суму кредитних коштів перераховано на банківську картку відповідачки за № НОМЕР_1 через платіжну систему «Fondy».

Зарахування кредитних коштів на картку відповідачки також прослідковується з виписки по картці за вказаним кредитним договором/

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зазначеним вимогам повною мірою не відповідає.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. З Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не грунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

На підтвердження укладення договору №118634-КС-003 від 18 вересня 2020 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 18 вересня 2020 року о 21:15:48 клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_2 , зайшов у особистий кабінет на сайті www.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Одноразові ідентифікатори G0063 направлялися відповідачці шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер НОМЕР_2 , який вказувався нею при реєстрації на сайті.

Кредитний договір був підписаний відповідачкою 18 вересня 2020 року о 21:19:02 шляхом введення одноразового ідентифікатора G0063 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет www.bizpozyka.com.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що між позивачем та відповідачкою укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідачка ознайомилась та погодилась з ними.

Відповідачка рішення суду першої інстанції не оскаржила, отже погодилася з такими висновками суду першої інстанції.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ІДК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Приписами частини 1 статті 1048 ЦК України визначено, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як видно із матеріалів справи, 02 листопапа 2020 року ТОВ «Бізнес позика» видало ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 000, 00 грн.

Позичальниця ОСОБА_1 у визначений умовами кредитного договору строк борг за кредитним договором не повернула.

Задовольняючи частково позовні вимоги Товариства в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір процентів слід визначити у сумі 18 240 грн, як визначено договором, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, що міститься в договорі № 118634-КС-003 про надання кредиту.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають умовам укладеного сторонами кредитного договору № 118634-КС-003.

Умовами договору визначено, що у разі коли позичальник сплачує заборгованість з дотриманням графіку платежів щодо строку та суми внесення щомісячного платежу, визначеного пунктом 3.2 Договору, то лише в такому випадку треба було б сплатити проценти у загальній сумі 18 240,00 грн (як передбачено графіком), з огляду на те, що з кожним платежем сума загального боргу, на яку нараховується кожного дня проценти за процентною ставкою 1,02439584 % зменшується.

Однак, як встановлено судом відповідачка суму боргу за графіком не сплачувала, а тому заборгованість позичальниці по процентам за користування кредитними коштами відповідно до умов договору № 118634-КС-003 (пункт 2 Договору) нараховується за кожен день користування кредитом на фактичний залишок заборгованості за процентною ставкою 1,02439584 %.

З наданого Товариством розрахунку встановлено, що заборгованість за процентами складається із суми процентів, які нараховувались Товариством щоденно (за фактичну кількість календарних днів користування кредитом) на неповернену суму кредиту та, виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної в пункті 1 Договору (1,02439584 % в день), починаючи з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику (18 вересня 2020 року) до закінчення терміну дії Договору, вказаного в пункті 1 Договору (09 січня 2021 року), тобто, після 09 січня 2021 року нарахування процентів за договором Товариством не здійснювалось.

Зазначений розрахунок відповідає умовам укладеного сторонами договору про надання кредиту та встановленим обставинам справи.

Також помилковим при обрахуванні розміру процентів за користування кредитними коштами є посилання суду першої інстанції на Паспорт споживчого кредиту з огляду на таке.

Верховний Суд у складі Об`єднаною палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 дійшов правового висновку, що « під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Обов`язковість врахування правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду передбачена приписами частини 4 статті 263 ЦПК України.

За наведеного доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому розмір загальної заборгованості по процентам за користування кредитними коштами повинен складати 27 782.18 грн.

Апеляційний суд дійшов до переконання, що розрахунок суми заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, наданий суду Товариством відповідає умовам укладеного сторонами договору та вимогам закону. Відповідачка не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надала.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції недостатньо перевірив розрахунок заборгованості, наданий Товариством щодо обрахування розміру заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, а тому надав неповну оцінку такому розрахунку відповідно до узгоджених сторонами умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні в частині розміру заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, а відтак апеляційна скарга частковому задоволенню, оскільки у даному випадку судове рішення не підлягає скасуванню в оскаржуваній частині.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції з позовом, ТОВ «Бізнес позика» сплатило судовий збір за подання позову в розмірі 2 422,40 грн. При зверненні з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 654,05 грн.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом, позовну заяву в частині оскаржуваних вимог задоволено та апеляційну скаргу було задоволено частково, що не вплинуло на розмір судового збору.

За такого, з ОСОБА_1 на користь Товариства підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 076,45 (2 422.40+654,05) грн.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.

Рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 05 червня 2024 року змінити.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 118634-КС-003 про надання кредиту від 18 вересня 2020 року у розмірі 51 782 грн 18 коп., з яких: 24 000 грн - заборгованість по тілу кредиту та 27 782 грн 18 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитними коштами, а також 3 076 грн 45 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 03 вересня 2024 року.