КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гречан Марини Василівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року у складі судді Савлук Т.В.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі - ТОВ "Євро-Реконструкція") звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 72 127 грн 77 коп, інфляційну складову боргу у розмірі 18 369 грн 12 коп та 3 % річних у розмірі 5 382 грн 56 коп, а також судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Позов обґрунтовано тим, що надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення, за адресою: АДРЕСА_2 . Однак з грудня 2015 року своєчасно не вносить плату за отримані послуги з постачання теплової енергії/централізованого опалення та не вносить плату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого станом на 01 жовтня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 72 127 грн 77 коп, що є предметом спору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 року позов ТОВ "Євро-Реконструкція" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Євро-Реконструкція" заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 72 127 грн 77 коп, інфляційну складову боргу в розмірі 6 036 грн 18 коп та 3 % річних у розмірі 2 453 грн 28 коп, а всього на загальну суму 80 617 грн 23 коп. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, за змістом скарги, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» подало апеляційну скаргу в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та просить ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на помилковий висновок суду першої інстанції стосовно відмови задоволення позову повністю на підставі заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово комунальні послуги.

Вказує, що така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних витрат, передбачених ст. 625 ЦК України, оскільки вони не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Убачається, що рішення суду змістом лише оскаржується в частині не задоволених вимог.

Відповідно до п.п. 5,6 ст.1 Закону України «Про комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з п. 2 ст. 5 цього Закону комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами

Положеннями ст. 9 цього Закону визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

В порядку ч. 1 ст. 13 цього Закону договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

З пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.

Якщо протягом 30 днів після отримання проекту договору (змін до нього) виконавець комунальної послуги, який одержав проект договору (змін до договору) від споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), не повідомив про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього і при цьому не припинив надання комунальної послуги цьому споживачу (або в інший спосіб засвідчив свою волю до надання відповідної комунальної послуги споживачу), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій споживачем (іншою особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), якщо інше не передбачено цим Законом.

Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Необґрунтована відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає договір в інтересах споживача) від укладання договору є підставою для припинення в односторонньому порядку виконавцем надання відповідної комунальної послуги такому споживачу.

Відмова будь-якої із сторін від укладання запропонованого другою стороною договору не позбавляє її права звернутися з повторною пропозицією про укладання договору в порядку, визначеному цією частиною.

Відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем (ч.ч.4, 5 ст. 13 цього Закону в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

Зі справи убачається, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_2 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року за № 198, що підтверджується переліком житлових будинків, затвердженим Головою Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації 20 серпня 2015 року.

Відповідно до даних витягу з реєстру територіальної громади м. Києва ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та є користувачем наданих позивачем послуг (а.с. 14).

Рішенням суду першої інстанції в неоскаржуваній частині визнано доведеним, що відповідач своєчасно не вносив плату за послуги постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого за період з грудня 2015 року по 01.10.2023 року утворилась заборгованість у розмірі 72 127 грн 77 коп. Також судом визнано доведеним наявність підстав до стягнення на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з часу виникнення боргу і по березень 2020 року 2 453 грн 28 коп - три відсотки річних та 6 036 грн 18 коп.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з квітня 2020 року по вересень 2023 року, суд виходив з того, що на території України з 12 березня 2020 року було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№ 530-IX від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), а також 3 % річних та інфляційних втрат.

Між тим, з такими висновками суду погодитися неможливо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався, й його дію припинено 30 червня 2023року.

Згідно положень Закону України від 17.03.2021 № 530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема:

нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Отже, положеннями Закону України від 17.03.2020 № 530-IХ на період дії карантину за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги заборонено нарахування та стягнення лише неустойки (штрафів, пені).

Положеннями згаданого Закону не передбачено заборон щодо нарахування судом на заборгованість за житлово-комунальні послуги на підставі положень ч. 2 ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Зазначене свідчить про те, що районний суд неправильно витлумачив зміст Закону України від 17.03.2020 № 530-IХ й дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав застосування як відповідальності за невиконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання у зв`язку з несплатою вартості наданих позивачем послуг, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді трьох відсотків річних та інфляційних.

Окрім цього, ухвалюючи рішення, суд відмовив у стягненні з боржника трьох відсотків річних та інфляційних, нарахованих по вересень 2023 року, проте не звернув увагу на зміст долучених до справи розрахунків, відповідно до яких позивач просив стягнути відповідні нарахування, проведені ним включно по 22.02.2022 (а.с.10-13).

Дані долучених до справи розрахунків заборгованості за житлово-комунальні послуги узгоджуються з долученими до справи доказами й відповідачем не спростовано.

Таким чином, за період з грудня 2015 року по 22.02.2022 боржник за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води зобов`язаний сплатити на заборгованість, яка наявна у відповідача станом на 23.02.2022, 3 % річних, у сумі 5 382 грн 56 коп та інфляційну складову, в розмірі 18 369 грн 12 коп.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність внесення змін у рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 3 % річних та інфляційних шляхом їх збільшення, відповідно з 2 453 грн 28 коп до 5 382 грн 56 коп та з 6 036 грн 18 коп до 18 369 грн 12 коп.

З урахуванням зазначеного, резолютивну частину рішення суду першої інстанції слід викласти у новій редакції.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги з відповідача на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 4 026 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гречан Марини Василівни в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» задовольнити.

Резолютивну частину рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 квітня 2024 рокувикласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, адреса: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, міжнародний номер банківського рахунку НОМЕР_2 в AT «Сенс Банк» у м. Києві) заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послугу постачання гарячої води у розмірі 72 127 грн 77 коп, інфляційну складову боргу у розмірі 18 369 грн 12 коп та 3 % річних у розмірі 5 382 грн 56 коп та судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (, адреса: 02094, м. Київ, вул. Гната Хоткевича, 20, міжнародний номер банківського рахунку НОМЕР_2 в AT «Сенс Банк» у м. Києві) судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 4 026 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: