Справа № 473/4547/24
РІШЕННЯ

іменем України

"07" листопада 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ

в серпні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, поданим в її інтересах адвокатом Вуїв Оксаною Вікторівною, до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що 24 жовтня 2002 року відділом ЗАГС адміністрації м. Нижньовартівська Тюменської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Подружжя неповнолітніх дітей не має. Сторони стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу стали непорозуміння та різні погляди на сімейне життя, в зв`язку з чим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 , її представниця адвокат Вуїв О.В. не з`явилися, в позовній заяві просили про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу з ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

При цьому суд встановив, що 24 жовтня 2002 року відділом ЗАГС адміністрації м. Нижньовартівська Тюменської області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис №1645. Подружжя неповнолітніх дітей не має. Сторони є громадянами України.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженимиорганами іноземних держав", з метою захисту прав і свобод громадян України, що мають документи російської федерації, республіка білорусь, під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на день розгляду справи свідоцтво про укладення шлюбу, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Тому таке свідоцтво може бути прийнято судом як доказ укладення шлюбу між сторонами та не може бути окремою підставою для відмови у розірванні шлюбу (постанова Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 202/4449/22).

Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частиною 1 ст.24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Сторони припинили шлюбні відносини, жоден з них не бажає зберегти сім`ю, отже суд вважає, що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112 СК України, має бути розірвано.

Керуючись ст.ст.12,13,206, 259,263-265,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 24 жовтня 2002 року відділом ЗАГС адміністрації м. Нижньовартівська Тюменської області, актовий запис №1645, розірвати.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В.Лузан