КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 357/3297/23 Головуючий у суді першої інстанції - Бондаренко О.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4942/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Тетяни Олександрівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротрейд-2000», про поновлення запису про інше речове право та визнання договору оренди недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т.О., ТОВ «Агротрейд-2000» про поновлення запису про інше речове право та визнання договору оренди недійсним.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2023 року позовну заяву ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» залишено без розгляду.

В подальшому, у вересні 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, просила вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 20 000 грн, яку мотивувала тим, що судовим рішенням завершено розгляд та залишено без розгляду позовну заяву ТОВ Агрофірма «Білоцерківська».

Вказувала, що від позивача не надходило клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а дії позивача свідчать про зловживання процесуальними правами та суперечливу поведінку, оскільки після того, як йому стало зрозуміло позицію апеляційного суду в рамках даної справи, позивач звернувся до суду першої інстанції з заявами про залишення позову без розгляду.

Внаслідок розгляду даної справи ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції при оскарженні ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 24 травня 2023 року

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що оскаржуване рішення по суті є судовим рішенням, яким завершено розгляд справи, однак судом не вирішено питання судових витрат і неправомірно відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Апелянт зазначає, що відшкодування судових витрат, понесених учасником справи, є основним принципом цивільного судочинства і у разі залишення позову без розгляду такі витрати також підлягають розподілу на користь сторони, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, відповідно до договору про надання правової допомоги від 21 квітня 2023 року та акту виконаних робіт (наданих послуг) №1 від 02 травня 2023 року за надання послуг клієнт сплачує адвокату винагороду у розмірі 15 000 грн, з яких - 10 000 грн гонорар адвоката та 5 000 грн гонорар успіху.

Також, ОСОБА_2 вказує, що 10 липня 2023 року між нею та клієнтом складено акт виконаних робіт (наданих послуг) №2, відповідно до якого за надання послуг ОСОБА_1 сплачує 5 000 грн за надані послуги в суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову.

Звертає увагу, що при розгляді справи позивач не надав заперечень щодо розміру судових витрат ОСОБА_1 , а відтак суд позбавлений можливості на зменшення такого розміру з власної ініціативи.

А крім того, апелянт несе витрати на правову допомогу й при оскарженні ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року у розмірі 10 000 грн, які просить стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи вказане, представник апелянта ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 20 000 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з підстав поважності не явки не подали.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що у березні 2023 року ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , державного реєстратора Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Майорко Т.О., ТОВ «Агротрейд-2000» про поновлення запису про інше речове право та визнання договору оренди недійсним, в якому просило поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іншого речового права за договором оренди від 01 вересня 2015 року, кадастровий номер :01:020:0027, укладеним ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» та ОСОБА_1 , визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 12 січня 2023 року, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд-2000».

Ухвалою від 25 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області залишив поданий ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» позов без розгляду згідно до поданої позивачем заяви від 08 серпня 2023 року.

Вирішуючи подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Марценюк Л.А. заяву про стягнення із позивача понесених відповідачем судових витрат пов`язаних із оплатою послуг правничої допомоги та відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що стороною відповідача в заяві про компенсацію витрат не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Також суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів та постановлених судом ухвал в порядку Глави 9 «Заходи процесуального примусу» щодо зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами, чи неправильних дій позивача при звернення до суду з вказаним позовом.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви відповідача про стягнення із позивача судових витрат відповідає з огляду на наступне.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою статті 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою-п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, відповідно до положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Подібні висновки викладені у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18.

У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16, зазначено, що саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18, від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 295/2963/21 зазначено, що звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати.

Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції врахував та зазначив, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та вважає посилання апелянта на те, що дії позивача містять ознаки суперечливої поведінки, як сторони цивільного процесу, не обґрунтованими.

Обґрунтовуючи свою заяву про покладення на позивача судових витрат заявник ОСОБА_1 посилався на те, що позивач у справі, подаючи позов з метою захисту прав, як вважав позивач, останній також подав заяву про забезпечення позовних вимог, шляхом заборони вчиняти реєстраційні дії відносно спірної земельної ділянки та заборонити відповідачам у справі ОСОБА_1 та ТОВ «Агротрейд 2000» користуватися вказаною земельною ділянкою. Після того як суд першої інстанції частково задовольнив подану позивачем заяву про забезпечення позову в частині заборони вчиняти реєстраційні дії відносно спірної земельної ділянки та відмови у задоволенні іншої частини клопотання, позивач оскаржив таке рішення в апеляційному порядку. Після відкриття судом апеляційної інстанції апеляційного провадження та призначення апеляційного розгляду ТОВ Агрофірма «Білоцерківська» відмовилася від апеляційної скарги. Вказані дії заявник вважав такими мають ознаки суперечливої поведінки, оскільки з одної сторони позивач подав клопотання та просив вжити заходи забезпечення позову та витребувати відповідні докази, а з іншого - подав заяву про залишення позову без розгляду, що на думку заявника є свідченням необґрунтованої процесуальної поведніки сторони у справі - позивача, та має наслідком покладення на нього витрат, які були понесені відповідачем.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в діях позивача не вбачається характерних ознак необґрунтованості, оскільки вказані дії були вчиненні в порядку визначеному цивільним процесуальним законодавством. А подача позивачем заяв про відмову від апеляційної скарги на стадії апеляційного перегляду ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року та подача позивачем заяви про залишення позову без розгляду є його процесуальним правом визначеним ст. 49 ЦПК України.

Отже, розглядаючи подану відповідачем ОСОБА_1 заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 07 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв