ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року

м. Черкаси

Справа № 711/4121/23
Провадження № 22-ц/821/122/24
категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

секретаря - Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у складі: головуючого судді Скляренко В. М., повний текст рішення складено 09 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року АТ «Сенс Банк» звернулося в суд з даним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником кредитора за Кредитним договором № 895/06-034-78 від 23.02.2007, за яким ОСОБА_3 отримав кредит в АТ «Укрсоцбанк» в розмірі 40 000 дол. США.

У зв`язку з порушенням позичальником своїх кредитних зобов`язань станом на 07.06.2023 за ним існує кредитна заборгованість на загальну суму 99 229,48 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом 35 098,42 дол. США, заборгованості за відсотками 64 131,06 дол. США.

На забезпечення належного виконання зобов`язань за Кредитним договором між кредитором та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-78 від 23.02.2007, за яким іпотекодавці (відповідачі) передали кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначає, що кредитор надсилав відповідачам вимогу про усунення порушень, проте відповідачі не здійснили погашення кредитної заборгованості, тому у іпотекодержателя виникло право вимоги до іпотекодавців шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Просив в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 895/06-034-78 від 23.02.2007, яка станом на 04.11.2021 складає 99 229,48 дол. США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 , на користь АТ «Сенс Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Солідарно стягнути з відповідачів на користь АТ «Сенс Банк» витрати з оплати судового збору у сумі 14 244 грн.

02.10.2023 від представника АТ «Сенс Банк» подано клопотання, в якому той просив суд у разі повної або часткової відмови у задоволенні позову залишити без задоволення вимогу відповідачів про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу за недоведеністю або максимально зменшити їхній розмір з огляду на неспівмірність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2023 року позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим, що доводи позивача про те, що розмір грошового зобов`язання позичальника на теперішній час складає 99 229,48 дол. США, враховуючи наведений позивачем розрахунок обчислення суми заборгованості, є необґрунтованими.

Натомість учасники справи не заперечували тієї обставини, що заборгованість позичальника перед позивачем за Кредитним договором до теперішнього часу не погашена, а відтак позивач має право на задоволення своїх майнових вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Разом з тим, відповідачі просили застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Підстав для переривання перебігу позовної давності по спірному забезпечувальному зобов`язанню судом не встановлено, про поважність причин пропуску позовної давності позивач не заявляв.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 10 листопада 2023 року, АТ «Сенс Банк», вважаючи рішення суду незаконним, прийнятим при невірному застосуванню судом норм матеріального права та порушенні норм процесуального права, просило скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що перебіг позовної давності зупинився 07.06.2014 через введення мараторію на підставах, встановлених законом. Дія мараторію припинилась 23.09.2021, а позов пред`явлений 26.06.2023, тому позовна давність не є пропущеною.

Разом з тим, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що заборгованість позичальника перед позивачем за Кредитним договором до теперішнього часу не погашена, а відтак позивач має право на задоволення своїх майнових вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Зазначає, що АТ «Альфа-Банк» є єдиним правонаступником абсолютно всіх прав АТ «Укрсоцбанк», що відбулось внаслідок реорганізації двох банківських установ шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому змінило найменування на АТ «Сенс Банк» та став кредитором та іпотекодержателем за всіма діючими кредитними договорами, в тому числі з відповідачами та третьою особою.

Вважає, що позовна заява містить належне обґрунтування правомірності позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

09 січня 2024 року представник відповідачів адвокат Весеньов Є. В. подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив суд застосувати строки позовної давності, в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі та стягнути із АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_1 понесені ними витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30000 грн (15000+15000) (остаточний розрахунок та докази витрат буде надано в судове засідання).

Зазначає, що зміст апеляційної скарги зводиться до того, що іпотекодержатель не пропустив строк позовної давності у зв`язку з дією мораторію.

Проте вважає, що такі твердження є безпідставними, оскільки валютний мораторій не перешкоджав зверненню іпотекодержателя до суду з відповідним позовом до іпотекодавців, а лише зупиняв виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не перешкоджав позивачу своєчасно звернутись в суд з позовом до іпотекодавців в межах строку позовної давності.

Також вважає, що позивачем не доведено, що він набув права вимоги саме за іпотечним договором № 895/06-034-78, а тому може звертатись до суду за захистом свого порушеного права.

11 січня 2024 року представником АТ «Сенс Банк» подано клопотання, в якому той просив суд у разі залишення апеляційної скарги без задоволення повністю або частково, залишити без задоволення вимогу відповідачів про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу за недоведеністю або максимально зменшити їхній розмір з огляду на неспівмірність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

23.02.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено Договір кредиту № 895/06-034-78, відповідно до умов якого Банк надає ОСОБА_3 кредит в сумі 40 000 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами та погашенням заборгованості згідно графіку, який є частиною Кредитного договору, щомісячно рівними частинами до 10 числа кожного місяця, з кінцевим терміном погашення до 10.02.2022 (п. 1.1., п. 1.1.2. Кредитного договору). Погашення кредиту та сплата процентів здійснюються у валюті кредиту (п. 1.1.1., п. 2.4.1 Кредитного договору), (т.1 а.с. 8-10).

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору, метою отримання кредитних коштів є рефінансування заборгованості в Черкаській філії ВАТ «Кредобанк» та споживчі цілі позичальника (т.1 а.с. 8 зворот).

Пунктом 3.3.9 Кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1 цього Договору (т.1 а.с. 9).

Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.2-3.3.6, 3.3.11-3.3.13 та 3.3.16 цього Договору протягом більше ніж 10 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (т.1 а.с. 9 зворот).

Пунктом 4.5 Кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п. п. 3.3.8, 3.3.9 цього Договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплинув та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (т.1 а.с. 9 зворот).

Пунктом 7.4 Кредитного договору також передбачено, що у разі настання обставин, визначених п. п. 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (т. 1 а.с. 10).

В якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання за Кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір № ІД 895/06-034-78 від 23.02.2007, за яким останні передали в іпотеку Банку квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с. 5-7).

Пунктами 2.4.3, 4.1 Іпотечного договору визначено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с. 6).

Пунктом 6.3 Іпотечного договору передбачено, що цей Договір діє до припинення основного зобов`язання. Також передбачено, що дія Договору припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку» (т.1 а.с. 7).

10.06.2010 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, згідно з якою сторони підтверджують, що станом на 10.06.2010 залишок заборгованості за кредитом становить 35 763 дол. США, залишок заборгованості за процентами 6 743,87 дол. США. Крім того змінена процентна ставка з 13% до 15,42% річних (т. 1 а.с. 224-227).

10.09.2010 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як майновими поручителями ОСОБА_3 , укладено Договір про внесення змін №1 до Іпотечного договору, згідно якого сторони домовились викласти в новій редакції пункти 1.4.1 та 1.4.2 Іпотечного договору в частині погодження нового графіку повернення кредиту та визначення нової ставки процентів за користування кредитом у розмірі 15,42 проценти річних (т.1 а.с. 216-217).

18.04.2014 ПАТ «Укрсоцбанк» було направлено вимогу ОСОБА_3 , в якій вказувалось про необхідність погашення позичальником на протязі тридцяти днів простроченої заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 17.04.2014р. складає 7 083,42 дол. США по кредиту та 9 082,28 дол. США по процентам (т. 1 а.с. 179).

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 711/4102/16-ц від 14.09.2016 стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 895/06-034-78 від 23.02.2007, що виникла станом на 29.02.2016, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 35 098,42 дол. США, за процентами в сумі 24 215,75 дол. США, а також пеню в сумі 348 071,44 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 29.11.2016.

15.10.2019 відбулась реорганізація АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання такої юридичної особи до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою згідно положень ЗУ «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків», внаслідок чого АТ «Альфа Банк» стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується відповідними протоколами загальних зборів акціонерів (т. 1 а.с. 31-34).

12.08.2022 позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» (протокол №2/2022) було прийнято рішення про зміну найменування Банку на Акціонерне товариство «Сенс Банк», про що 30.11.2022 внесено відповідні зміни до ЄДРПОУ та статуту юридичної особи (т.1 а.с. 27-29).

04.11.2021 ПАТ «Укрсоцбанк» на адресу ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було направлено листа, в якому повідомлено відповідачів про наявність заборгованості за Кредитним договором № 895/06-034-78 від 23.02.2007, розмір якої станом на 03.11.2021 складає 90 464,56 долари США. Також в листі зазначено, що у випадку несплати позичальником кредитної заборгованості у тридцяти денний строк, Банк розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом подачі позову до суду або вчинення виконавчого напису нотаріуса (т. 1 а.с. 15-18).

Згідно висновку ТОВ «Незалежна експертна компанія» від 11.11.2021 ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_3 , складає 949 600 грн (т.1 а.с. 14).

Згідно з розрахунком Банку розмір кредитної заборгованості позичальника за Кредитним договором № 895/06-034-78 від 23.02.2007 станом на 07.06.2023 становить 99 229,48 дол. США і складається із заборгованості за кредитом 35 098,42 дол. США, за відсотками 64 131,06 дол. США (т.1 а.с. 11-13).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом (ч. 1 ЗУ «Про іпотеку»).

Іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 ЗУ «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» (ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 12 і ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»).

Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19) вказала, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (ст. 39 ЗУ «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст. ст. 41-47 ЗУ «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (ст. 38 ЗУ «Про іпотеку).

Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням основного зобов`язання у встановлений строк (термін).

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 лютого 2022 року у справі № 622/218/13-ц.

Для застосування такого способу захисту своїх прав, як звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідно не тільки встановити факт невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання, але й розмір заборгованості, в рахунок погашення якої буде звернуто стягнення.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, Банк вказував, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов Кредитного договору він має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Встановлено та не заперечується сторонами у справі факт укладення Договору іпотеки № ІД 895/06-034-78 від 23.02.2007, за яким відповідачі передали в іпотеку Банку квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси у цивільній справі № 711/4102/16-ц від 14.09.2016 стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 895/06-034-78 від 23.02.2007, що виникла станом на 29.02.2016, а саме: заборгованість за кредитом в сумі 35 098,42 дол. США, за процентами в сумі 24 215,75 дол. США, а також пеню в сумі 348 071,44 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 29.11.2016.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З викладеного вбачається, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.09.2016 Банком стягнуто із ОСОБА_3 заборгованість в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Отже, Банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії Договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом на 29.02.2016, а розмір грошового зобов`язання позичальника перед кредитором на момент настання строку виконання основного зобов`язання складав суму коштів 59 314,17 дол. США (тіло кредиту 35 098,42 дол. США та проценти 24 215,75 дол. США) та 348 071,44 грн (пеня), що встановлено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.09.2016 у справі №711/4102/16-ц.

Відповідачами не було надано контррозрахунку заборгованості та не спростовано наявності заборгованості за Кредитним договором № 895/06-034-78 від 23.02.2007, укладеним між Банком та ОСОБА_3 .

Оскільки доказів сплати заборгованості за Кредитним договором матеріали справи не містять, отже суд першої інстанції обґрунтовано вважав доведеним факт неналежного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за вказаним Кредитним договором, що привело до наявності заборгованості визначеної рішенням суду, яке набрало законної сили.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (див постанови від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (пункт 8.6), від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (пункт 40)).

Враховуючи викладене, є вірним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на задоволення своїх майнових вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Проте, під час розгляду справи судом першої інстанції, стороною відповідачів зроблено заяву, що позов пред`явлено після закінчення строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

Тлумачення ч. 1 ст. 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі №201/15310/16, від 27 вересня 2023 року у справі № 727/6687/22 зазначено, що необхідно розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) та від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання спірного зобов`язання настав 29.02.2016, тому з 01.03.2016 слід обчислювати строк позовної давності до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, який спливає 01.03.2019. З даним позовом позивач звернувся до суду 26.06.2023 тобто поза межами строків позовної давності.

Слід зауважити, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником первинного кредитора АТ «Укрсоцбанк». Проте заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до ст. 262 ЦК, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Сенс Банк», для нового кредитора (правонаступника) строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора.

Доводи апеляційної скарги, що перебіг позовної давності зупинився 07.06.2014 через введення мараторію, а дія мараторію припинилась 23.09.2021, тому позовна давність не є пропущеною не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

07 червня 2014 року набув чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 ЗУ «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Таким чином, положеннями ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення).

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року по справі № 802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року по справі № 644/3116/18 та у постановах Верховного Суду від 10.02.2021 по справі № 754/9842/19, від 18.02.2021 по справі №756/13679/16-ц.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2021 року без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвоката Луньової Анни Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко