Номер провадження: 22-ц/813/3218/24
Справа № 519/1032/23
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южного міського суду Одеської області від 09.10.2023 року, ухваленого під головуванням судді Барановської З.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів,

встановив:

16.06.2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) у розмірі 38 396,99 грн. за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що в період з 30.07.2011 року по 16.11.2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу у подружжя народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17).

Після розірвання шлюбу син сторін - ОСОБА_3 проживає разом із позивачем ОСОБА_2 .

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 03.06.2021 року з ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_4 ) на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 її заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15-16).

На підставі рішення суду від 03.06.2021 року Южненським міським судом Одеської області видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Южненському ВДВС Одеського району Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Посилаючись на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою рішення Южного міського суду Одеської області від 03.06.2021 року, з лютого 2022 року по день звернення із даним позовом до суду, у відповідачки виникла заборгованість перед позивачем за аліментами у розмірі 25 339,92 грн., позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 09.10.2023 року позов ОСОБА_2 задоволено (а.с.59, 61-63).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.02.2022 року по 31.05.2023 року на утримання ОСОБА_3 у розмірі 38 396,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Южного міського суду Одеської області від 09.10.2023 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що вона у повному обсязі погасила заборгованість по аліментам, а тому підстав для стягнення неустойки (пені) немає (а.с.69-70).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги (а.с.91-93).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 13.02.2024 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а саме: 13.02.2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.12.2023 року (а.с.87), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи. Копію ухвали останні отримали належним чином (а.с.88-90), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, зміни судового рішення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи неустойку (пеню) у розмірі 38 396,99 грн., суд першої інстанції виходив із того, що у відповідачки перед позивачем виникла заборгованість по аліментам у період з 01.02.2022 року по 31.05.2023 року у розмірі 25 339,92 грн. (а.с.59,61-63).

Однак, колегія суддів не у повному обсязі погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення розміру пені за прострочку сплати аліментів, з огляду на наступні обставини.

Так, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Южного міського суду Одеської області від 03.06.2021 року у справі №519/209/21 з ОСОБА_1 ( ОСОБА_4 ) на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22.02.2021 року, до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15-16).

Відповідно до розрахунку заборгованості Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 01.06.2023 року, виконавче провадження № 66121379, станом на 31.05.2023 року у відповідачки є заборгованість по аліментам у сумі 25 339,92 грн. (а.с.5-6).

За змістом ч.ч.1-2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У відповідності до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що відповідно до ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Пеня за прострочення сплати аліментів починає нараховуватись з наступного місяця за місяцем, у якому виникла заборгованість.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року.

Разом із тим, як зазначалося вище, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків ст. 196 СК України.

Таким чином, враховуючи положення ст. 196 СК України, суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 38 396,99 грн., тоді як заборгованість за аліментами, згідно розрахунку виконавчої служби, становить 25 339,92 грн.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи заявника апеляційної скарги, що ОСОБА_1 у повному обсязі погасила заборгованість по аліментам, а тому відсутні підстави для стягнення неустойки (пені), з таких підстав.

Матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 22.06.2023 року погасила заборгованість по аліментам в сумі 25 339,92 грн. (а.с.53).

Крім того, як зазначалося вище, згідно розрахунку заборгованості по аліментам станом на 31.05.2023 року у ОСОБА_1 мала місце заборгованість по аліментам у розмірі 25 339,92 грн. Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала рішення Южного міського суду Одеської області від 03.06.2021 року щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та у неї виникла заборгованість по аліментам, ОСОБА_2 , як стягувач аліментів, має право на стягнення неустойки (пені).

У встановленому законом порядку зазначену заборгованість по аліментам відповідачка не спростувала.

Крім того, колегія суддів зазначає, що запровадження воєнного стану не встановлює заборон для нарахування пені за прострочення сплати аліментів.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, вона втратила роботу, а в теперішній час проживає і працює за корном, не підтверджені матеріалами справи.

Більше того, матеріали справи не мають доказів того, що заявник апеляційної скарги відповідач ОСОБА_1 надала до Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відомості про вищевикладене, а також відомості про розмір своєї заробітної плати за кордоном.

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів на вбачає поважних причин виникнення заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання свого сина та відсутності її вини у виникненні цієї заборгованості станом на 31.05.2023 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права.

У зв`язку з цим, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити і прийняти у справі постанову, якою позовні вимоги позивача ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочку сплати аліментів у розмірі 25 339,92 грн.

У відповідності до ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судових витрат.

Позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 25 339,92 грн., що складає 66% від суми стягнутої судом першої інстанції пені за прострочення сплати аліментів.

Таким чином, з відповідачки на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у розмірі 708,58 грн. (1073,60 грн. х 66% = 708,58 грн.).

Крім того, враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на 34%, відповідачці за рахунок держави слід компенсувати судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 547,54 грн. (1610,40 грн. х 34% = 547,54 грн.).

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 141, 367, 368, 369, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 09.10.2023 року змінити.

В абзаці другому резолютивної частини рішення Южного міського суду Одеської області від 09.10.2023 року цифри та слова: «38 396,99 грн.» замінити цифрами та словами: «у розмірі 25 339,92 (двадцять п`ять тисяч триста тридцять дев`ять гривень 92 копійки)».

В третьому абзаці резолютивної частини рішення Южного міського суду Одеської області від 09.10.2023 року цифри та слова: «1073,60 грн.» замінити цифрами та словами: «708,58 (сімсот вісім гривень 58 копійок)».

В іншій частині рішення Южного міського суду Одеської області від 09.10.2023 року залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 547,54 (п`ятсот сорок сім гривень 54 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13.02.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк