Справа № 156/961/24
провадження № 2/156/310/24
У Х В А Л А

16 серпня 2024 року сел. Іваничі

Суддя Іваничівського районного суду Волинської області Федечко М. О., розглянувши заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна,

в с т а н о в и л а :

15.08.2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна.

Одночасно з поданням позовної заяви сторона позивача подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль.

В обґрунтування заяви позивач ствердила, що вона разом з ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2019 року, дітей не мають. 21 жовтня 2021 році на ім`я відповідача було зареєстровано транспортний засіб автомобіль марки «Ford Mondeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , 2002 року випуску, сірого кольору. Автомобіль було придбано за спільні кошти із сімейного бюджету в період шлюбу, був обраний за спільним смаком та узгодженням сторін. Подружжя перебуває на стадії розлучення, адже ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. Судове засідання по справі № 156/948/24 призначено на 12 вересня 2024 р. на 10.30 год. під головуванням судді Н.Н. Комзюк. Сторони не можуть досягти спільної згоди щодо добровільного розподілу спільного транспортного засобу. ОСОБА_3 може розпорядитися спільним майном без згоди заявниці, оскільки автомобіль зареєстровано саме на його ім`я, а для продажу згоди дружини не потрібно. Виручені кошти він витратить не на потреби сім`ї, адже вони ведуть різний бюджет. Відповідно в разі відчуження, заявник не зможе довести, що її чоловік діяв при продажі автомобіля без її згоди на це, оскільки, поки що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Розглянувши заяву, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Керуючись ч. 2 ст. 149 ЦПК забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК передбачено, що позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Однак в порушенні зазначених вимог у заяві про забезпечення позову сторона заявника не зазначила пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

З точки зору ч.1 ст.154 ЦПК України метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Тобто, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України, згідно з якою суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд, яка викладена в постанові в справі № 753/2380/18-цз від 19 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом.

Частиною 2 ст. 154 ЦПК передбачено, що зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 153 ЦПК).

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, а також у разі подання заяви особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Суд звертає увагу на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, що у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача на думку суду створить істотні збитки для відповідача.

Враховуючи те, що заяву про забезпечення позову було подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, вважаю за необхідне повернути її стороні заявника.

Керуючись ст.ст. 151 -153, 353 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и л а :

Заяву про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали суду складено 16.08.2024 року.

Суддя М.О. Федечко