Провадження № 6/638/203/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т. В.

за участю секретаря Зайченка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву ОСОБА_1 по заміну позивача ТОВ « ОТП ФАКТОРИНГ Україна» на правонаступника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (справа № 638/18253/14-ц, 2/638/1870/16),-

встановив:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходилась цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (справа № 638/18253/14-ц, 2/638/1870/16).

У вказаній справі Дзержинським районним судом міста Харкова ухвалено рішення від 19 січня 2016 року, яким позов задоволено. Постановою апеляційної інстанції від 08 червня 2018 року вказане рішення в частині вимог до ОСОБА_3 скасоване. В частині вимог до ОСОБА_2 змінено. Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 січня 2016 року у незміненій під час апеляційного перегляду частині залишено без змін.

05 грудня 2023 року року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_1 про залучення ОСОБА_1 до участі у справі, як правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по вказаній цивільній справі. Просила справу розглядати за її відсутності.

Всі учасники судового розгляду були своєчасно повідомлені про час та дату розгляду вказаної справи.

17 січня 2024 року адвокат Худяков А.Г., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду та просив відкласти розгляд справи, так як він за станом здоров`я знаходиться на лікарняному, а ОСОБА_2 не може взяти участь під час розгляду вказаної справи з причини зайнятості при розгляді справи у Полтавському апеляційному суді.

13 лютого 2024 року адвокат Худяков А.Г. звернувся з клопотанням про залучення до участі у справі заінтересованої особи та відкладення розгляду справи.

У судове засідання сторони не з`явились, про час та дату судового засідання повідомлялись належним чином. Суд вважає при таких обставинах можливим розглядати справу за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-яким передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ст. 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом.

Відповідно до п.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Підставою для заміни сторони у зобов`язанні, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони у правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

За загальним правилом суть правонаступництва полягає в переході прав а обов`язків, що особисто не пов`язані з особою, яка вибуває з правовідносин, до іншої особи, яка вступає у спірні правовідносини.

Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки відповідно до вимог ст. ст. 512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов`язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки у ній прямо визначено правило поведінки, а саме право замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.

Так, частиною п`ятою статті 442 ЦПК України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 569/1799/19 від 27.01.2021 р. сформував наступну правову позицію, що процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи, яка була в процесі стороною або третьою особою, до іншої особи у зв`язку з переходом до неї суб`єктивних матеріальних прав. Можливість процесуального правонаступництва визначається можливістю правонаступництва в матеріальному праві. При цьому в матеріальному праві виділяють універсальне та сингулярне правонаступництво. Універсальне правонаступництво має місце в тих випадках, коли перехід прав та обов`язків однієї юридичної особи до іншої відбувається в результаті реорганізації, а поміж фізичними особами - в порядку спадкування. Сингулярне правонаступництво має місце, коли сторона перепоступається правом вимоги, чи здійснює переведення боргу, або приймає борг іншої особи на себе. Розподіл матеріального правонаступництва на універсальне та сингулярне пов`язаний з об`єктом прав та обов`язків, що переходять до правонаступника. І хоча матеріальне правонаступництво може бути універсальним чи сингулярним, процесуальне правонаступництво, хоча і є необхідним наслідком правонаступництва в матеріальному праві, завжди універсальне: в рамках процесу правонаступник в усіх випадках цілком замінює правопопередника і користується комплексом процесуальних прав та обов`язків сторони чи третьої особи. Процесуальне правонаступництво настає після оформлення матеріального правонаступництва. Правонаступник повинен пред`явити до суду докази, які підтверджували б правонаступництво в матеріальному праві (свідоцтво про право власності, документ про реорганізацію юридичної особи, переуступний напис), а суд виносить ухвалу про те, що правонаступник замінив у спірних правовідносинах сторону, що вибула. Отже, підставою для виникнення процесуального правонаступництва є матеріальне правонаступництво або інша заміна осіб у матеріальних правовідносинах. Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу (частина перша статті 442 ЦПК України).

Проте суду не надано належних доказів того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило свої права іншій особі. Платіжне ж доручення № від 09 квітня 2020 року не є доказом, який свідчить про відступлення прави вимоги від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс».

До заяви долучено аркуші документу, який має назву договір про відступлення права вимоги від 09 квітня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» та ОСОБА_1 , вказаний документ не прошитий та міститься на окремих аркушах, встановити цілісність документу не можливо.

До матеріалів заяви жодних доказів відступлення права вимоги, крім посилання у самій заяві на укладання договору факторингу між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» не надано. Суд позбавлений можливості з`ясувати вказані питання у заявниці, так як вона просила суд розглядати справу за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд не встановив, що заява ОСОБА_1 може бути належною підставою для заміни сторони виконавчого провадження.

У даному випадку суду не надано доказів правонаступництва.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 55, 442 ЦПК України, суд,-

ухвалив :

Заяву ОСОБА_1 по заміну позивача ТОВ «ОТП ФАКТОРИНГ Україна» на правонаступника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (справа № 638/18253/14-ц, 2/638/1870/16) залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Головуюча: Т. В. Штих