Провадження № 2/748/662/24
Єдиний унікальний № 748/2446/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючої - судді: Меженнікової С.П.,

при секретарі: Орішко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

28 травня 2024 року через систему «Електронний суд», представник позивача ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором № 202694-ЧР-001 про надання кредиту від 25.12.2020 року, що становить 31793,62 грн та сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 25 грудня 2020 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_4 укладено договір № 202694-ЧР-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». 25.12.2020 позивач направив відповідачці пропозицію (оферту) укласти договір № 202694-ЧР-001 про надання кредиту. 25.12.2020 відповідачка прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 202694-ЧР-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направило відповідачці через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G6678 на її номер телефону, котрий відповідачкою було зазначено у своїй анкеті. Таким чином, 25.12.2020 між позивачем та відповідачкою укладено договір № 202694-ЧР-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 20000,00 грн, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,98816377 за кожен день користування кредитом, а позичальник у свою чергу зобов`язалася повернути кредит на умовах, установлених договором та графіком платежів.

Товариство свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн шляхом перерахування на її банківську картку. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором № 202694-ЧР-001 належним чином не виконала, лише частково сплатила кошти, тобто вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за цим договором.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 червня 2024 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явилася, подавши через «Електронний суд» заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши про підтримання позовних вимог. Також позивачем було надано суду відповідь на відзив, в якому просить врахувати при вирішенні справи позицію позивача викладену у відзиві та докази, в додатках до нього.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Представником відповідачки - адвокатом Новик М.С., повноваження якого підтверджуються ордером серії СВ №2-90002 від 06.08.2024, подано через «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, в якій також просить при винесенні рішення врахувати позицію сторони Відповідача щодо позову, викладену в письмових поясненнях.

Відповідно до письмових пояснень, стороною відповідача позов визнано частково, в частині розміру тіла кредиту в сумі 10100,00 грн. Не заперечується, що ОСОБА_4 звернулася до Позивача щодо отримання грошових коштів на умовах фінансової позики, та, що отримала позику в сумі 20 000,00 грн, та, що частково її повернула в сумі 9900,00 грн., а тому вважає, що борг за тілом кредиту становить 10100,00 грн (20000 тіло кредиту - 9900 сплачений борг), а не 13 464,45 грн, як зазначено позивачем. В частині нарахованих відсотків та комісії вважає вимоги незаконними та необгрунтованими, вказуючи, що матеріали справи не містять підтвердження ознайомлення відповідачки з умовами та правилами кредитування, зокрема розміру відсоткової ставки, комісії, визначення загальної суми заборгованості, тощо, зважаючи на те, що в наданих Позивачем документах - Договорі № 202694-ЧР-001 про надання кредиту, Паспорті споживчого кредитування, пропозиції укласти Договір (оферта) №202694-ЧР-001 про надання кредиту, відсутні відомості щодо підписання даних документів, в тому числі з використанням електронних засобів, одноразового ідентифікатора, систем електронного цифрового підпису, тощо. Зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 була ознайомлена із умовами та правилами щодо сплати процентів за користування кредиту, та, що погодилася з ними, відсутні правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками. Щодо позовних вимог про стягнення комісії в розмірі 71,61 грн, посилається на постанову Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16, де зроблено висновок про те, що встановлення банком в кредитному договорі обов"язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредиту, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Таким чином вважає, що сума заборгованості за комісією в розмірі 71,61 грн є спірною, а її нарахування незаконним. Також зазначає, що списання внесених відповідачкою коштів на відсотки та комісію, було здійснено Позивачем без погодження Відповідачки, що в свою чергу призвело, що на тіло кредиту було зараховано меншу суму, а тому нарахування позивачем боргу за тілом кредиту у більшому розмірі в сумі 13464,45 грн вважає незаконним. За таких обставин, просить відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки відсотків в сумі 18257,56 грн, комісії в сумі 71,61 грн, та 3 364,45 грн - заборгованості по тілу кредиту. До письмових пояснень, на підтвердження зміни відповідачкою прізвища з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ", додано копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 27.09.2022.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 25 грудня 2020 року ОСОБА_7 уклала з ТОВ «Бізнес Позика» договір про надання кредиту № 202694-ЧР-001 в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через Особистий кабінет Позичальника на сайті Кредитодавця укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 202694-ЧР-001 від 25 грудня 2020 року. ( а.с.14, 44)

Відповідно до п. 1 договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 20000 грн., строком на 16 тижнів - до 16 квітня 2021 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,98816377% в день (фіксована ставка). Комісія за надання Кредиту: 400,00 грн. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

Відповідно до п. 2 договору, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом, нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно з графіком платежів.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Доводи сторони відповідача, що відповідачка не погоджувала умов договору про надання кредиту і не підписувала його, спростовуються матеріалами справи.

Так, в анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи), ОСОБА_3 надала відомості, які її ідентифікують, а саме: прізвище, ім`я, по батькові, адреса реєстрації і проживання, ідентифікаційний номер, місце і дату народження, паспортні дані, електронну адресу, фінансовий номер телефону, номер банківської картки для перерахунку коштів - НОМЕР_2 . (а.с.15). На вказаний позичальником номер телефону кредитодавцем було направлено смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором G6678, за допомогою якого відповідачка підписала Договір №202694-ЧР-001 про надання кредиту в електронній формі. При цьому кошти були перераховано саме на вказаний позичальником номер рахунку.

Відповідно до п.п.6, 9 вказаного договору позичальник підтверджує, що вона ознайомлена з Договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватися їх, та, відповідно, укладає договір. Підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено законодавством України, зокрема передбачену ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Також на підтвердження укладення договору № 202694-ЧР-001 від 25 грудня 2020 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 25 грудня 2020 року о 20:27:51 клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_3 ідентифікувалася в ІТС на сайті www.my.bizpozyka.com та зайшла в особистий кабінет; 25.12.2020 о 20:28:34 Клієнт надала всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнту; 25.12.2020 о 20:28:35 Товариством надано клієнту в особистому кабінеті паспорт споживчого кредиту для ознайомлення та підписання, та відправлено Клієнту на номер телефону смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором G1344 для підписання паспорта споживчого кредиту; 25.12.2020 о 20:29:01 Клієнт ознайомилася та підписала одноразовим ідентифікатором G1344 паспорт споживчого кредиту; 25.12.2020 о 20:29:06 Товариство направило (розмістило) клієнту в ІТС індивідуальну оферту (з відповідними активчними посиланнями), яка містить істотні умови Договору; 25.12.2020 о 20:29:14 Товариство відправило в смс-повідомленні на номер телефону Клієнта одноразового ідентифікатора G6678; 25.12.2020 о 20:29:18 Клієнт озгнайомився з офертою Товариства та приймає її умови; 25.12.2020 о 20:29:35 Клієнт здійснила акцептування умов оферти, шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором G6678; 25.12.2020 о 20:29:37 Товариство здійснило формування інформаційного повідомлення про успішне підписання договору; 25.12.2020 о 20:29:39 Товариство відправило клієнту на електроннну пошту, вказану як електронний засіб зв"язку з Позичальником, Договір та Правила кредитування; 25.12.2020 о 20:29:42 Товариством розміщено в особистому кабінету клієнта підписаного Договору, Правил кредитування в цілодобовому онлайн доступі.

Суд звертає увагу, що одноразові ідентифікатори G1344 та G6678 направлялися відповідачці шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер НОМЕР_3 , який вказувався нею при реєстрації на сайті.

Кредитний договір був підписаний відповідачкою 25 грудня 2020 року о 20:29:35 шляхом введення одноразового ідентифікатора G6678 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет www.my.bizpozyka.com, що підтверджується візуальною формою послідовності дій Клієнта (а.с. 14).

Отже, наведене свідчить, що відповідачка ознайомилася і погодився з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а подані позивачем паперові копії електронних документів є допустимими письмовими доказами відповідно до ч.13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».

На існування між сторонами кредитних правовідносин, а також ознайомлення з умовами договору вказує також і часткове виконання позичальником свого обов`язку у вигляді здійснення платежів.

Вказаний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору є обов`язковими для виконання позичальником.

Також слід зазначити, що з наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Крім того, стороною відповідача не заперечується факт отримання кредиту в сумі 20 000,00 грн, користування даними грошовими коштами, та погашення частково суми боргу. Дані обставини підтверджують факт звернення відповідачки до банку та отримання нею кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як видно із матеріалів справи та не заперечується стороною відповідача, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало відповідачці грошові кошти в розмірі 20 000 гривень, що підтверджується квитанцією № 334593997 від 25 грудня 2020 року. ( а.с.16)

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, у ОСОБА_3 наявна заборгованість за договором про надання кредиту № 202694-ЧР-001 від 25 грудня 2020 року на загальну суму 31 793 грн 62 коп., з яких: 13 464 гривень 45 копійок заборгованість за кредитом; 18 257 гривень 56 копійок заборгованість за процентами за користування кредитом; 71,61 гривня -заборгованість по комісії.

Відповідно до даного розрахунку заборгованості, ОСОБА_3 на виконання умов договору здійснила часткову оплату за Договором № 202694-ЧР-001 від 25.12.2020 на загальну суму 9900,00 грн, що не заперечується стороною відповідача.

Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідачка вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Суд не може погодитися з твердженнями представника відповідачки щодо незаконного нарахування комісії виходячи з наступного.

Постанова Верховного Суду від 16.11.2016 у справі № 6-1746цс16, на яку посилався представник відповідачки у письмових поясненнях, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки кредитний договір у зазначеній справі був укладений до набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування». При вирішенні зазначеної справи Верховний Суд посилався на чинні на момент укладення спірного договору норми права, натомість у даній справі, кредитний договір між сторонами укладено 25.12.2020, тобто на час отримання коштів у кредит відповідачкою Закон України «Про споживче кредитування» набув чинності 10 червня 2017 року, отже підлягає застосовуванню.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

Пунктом 1 договору № 202694-ЧР-001 від 25.12.2020 встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 400 грн.

Суд звертає увагу, що у Договорі встановлюється комісія саме за надання кредиту.

Оскільки відповідачка під час укладення договору ознайомлювалася з їх текстами та змістом в цілому, у тому числі з графіками щомісячних платежів за кредитним договором, паспортами споживчого кредиту, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, тому твердження представника відповідачки щодо незаконності комісії у розмірі 400,00 грн, яка нараховувалась одноразово, є необґрунтованими.

Суд також відхиляє доводи представника відповідачки про неправильність обрахованої суми боргу, оскіяльки розрахунок суми боргу за кредитом кредитодавцем проводився відповідно до умов укладеного між сторонами договору. З детального розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка погашення за кредитом здійснила частково, нею сплачено коштів на суму 9900,00 грн. Наведені кошти зараховано позивачем відповідно до графіку платежів, який є частиною кредитного договору, на погашення відсотків у розмірі 3036,06 грн, комісії у розмірі 328,39 грн, тіла кредиту у розмірі 6535,55 грн. Таким чином, як правильно указав позивач, непогашена відповідачкою сума за кредитом складається з: заборгованості за тілом кредиту 13464,45 грн; заборгованості за відсотками 18257,56 грн та заборгованості за комісією 71,61 грн.

На підставі вказаного аналізу норм матеріального права, матеріалів справи, розрахунків банку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому з відповідачки слід стягнути на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 31793,62 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України ст.ст. 526, 610, 611, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (01133, м. Київ, бульв. Лесі Українки, 26, оф. 411; ) заборгованість за договором № 202694-ЧР-001 про надання кредиту від 25 грудня 2020 року у розмірі 31793 (тридцять одна тисяча сімсот дев`яносто три) гривні 62 (шістдесят дві) копійки, та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя:С. П. Меженнікова