Справа № 136/985/24
Провадження № 22-ц/801/2303/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 рокуСправа № 136/985/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя - доповідач),

Суддів Медвецького С. К., Оніщука В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 136/985/24 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», третя особа приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 01.10.2024, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. в приміщенні суду в м. Липовець, повний текст рішення складено 04.10.2024, -

в с т а н о в и в :

21.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (вх № 4585) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»), третя особа приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О. В. про стягнення безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом, в якому, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просив : стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти в розмірі 720 грн;

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. вчинено виконавчий напис № 68449, про звернення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 24424,39 грн. 11.05.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19.01.2024 по справі № 128/4494/23 позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом Солонець Т. М. від 22.01.2021, зареєстрований за № 68449 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 24424,39 грн.

Відповідно до листа від 09.05.2024 № 26864 приватним виконавцем Турським О. В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 з позивача було стягнено 720,00 грн. Таке стягнення позивач вважає безпідставно отриманими відповідачем коштів, оскільки виконавчий напис на підставі якого були стягнуті кошти з позивача в розмірі 720,00 грн був визнаний судом такий, що не підлягає виконанню.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 01.10.2024 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та його представником ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу (вх № 10140 від 14.10.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув увагу, що правовою підставою набуття відповідачем грошових коштів в сумі 720 грн став виконавчий напис приватного нотаріуса Солонець Т. М. від 22.01.2021 за № 68449, який рішенням суду визнано таким, що не підлягає виконанню, а тому правова підстава для отримання відповідачем грошових коштів від ОСОБА_1 відпала, а кошти в сумі 720 грн підлягають поверненню; обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором та її розмір можуть бути предметом окремого судового розгляду; судом першої інстанції всупереч частини четвертої статті 263 ЦПК України не взято до уваги правову позицію, викладену в постановах ВС : від 6.03.2019 по справі № 910/1531/18, від 23.04.2019 по справі № 918/47/18; від 1.04.2019 по справі № 904/2444/18, від 28.01.2020 по справі № 910/16664/18, від 23.01.2020 по справі № 910/3395/19, від 8.09.2021 по справі № 201/6498/20, від 08.09.2021 по справі № 206/2212/18, від 6.10.2021 по справі № 623/363/20.

У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії листа приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О. В. від 9.05.2024 № 26864 на адвокатський запит від 8.05.2024 повідомлено, що в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 з боржника ОСОБА_1 було стягнуто кошти в сумі 720 грн.

/а. с. 8/.

Відповідно до копії рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19.01.2024 по справі № 128/4494/23, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом Солонець Т. М. від 22.01.2021, зареєстрований за № 68449 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 24424,39 грн.

По справі № 128/4494/23 судом встановлено, що 22.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 68449, про звернення стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості в розмірі 24 424,39 грн.

Приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О. В. на підставі виконавчого напису № 68449 від 22.12.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Постановою приватного виконавця від 11.05.2023 звернуто стягнення на доходи боржника. Згідно інформації ПФУ, ДПС України боржник отримує дохід в ТОВ «Виробнича компанія «Справа». Постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20 % доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 26866,83 грн, в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

/а. с. 10-12/.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції врахував, що визнаючи виконавчий напис приватного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, Липовецький районний суд у своєму рішенні від 19.01.2024 року справа № 128/4494/23 виходив з того, що приватним нотаріусом не було дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій, а саме: не доведено факт, що нотаріус вчиняв будь-які дії, спрямовані на перевірку безспірності вимог стягувача, а не з того , що у позивача були відсутні зобов`язання перед відповідачем. Враховуючи дану обставину, а також те, що позивачем не доведено призначення та отримувача стягнутих з нього коштів у сумі 720 грн, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що зроблений за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до норм статті 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом проводиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно частини другої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Стаття 45 Закону України «Про виконавче провадження» визначає черговість розподілу стягнути з боржника грошових сум, відповідно до якої у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Заявляючи вимоги про стягнення коштів у сумі 720 грн саме з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» позивачем не доведено жодним доказом того факту, що дані кошти були стягнуті саме на користь відповідача.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 8.09.2021 у справі № 201/6498/20, від 8.09.2021 у справі № 206/2212/18, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18, від 6.03.2019 у справі № 910/1531/18.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується суд апеляційної інстанції, правомірно зазначив про те, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки не надано доказів з чого складається стягнута з позивача сума 720,00 грн за виконавчим написом приватного нотаріусу Солонець Т .М. від 22.01.2021 № 68449, одержання відповідачем вищевказаних коштів у своє користування або власність, а з доданого до позовної заяви листа приватного виконавця Турського О.В. від 9.05.2024 № 26864 з відповіддю на адвокатський запит представника позивача не зрозуміло чи ця сума 720,00 грн є винагородою виконавця, витратами виконавчого провадження № НОМЕР_1, чи частиною суми боргу перед відповідачем.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції всупереч частини четвертої статті 263 ЦПК України не взято до уваги правову позицію, викладену в постановах ВС : від 6.03.2019 по справі № 910/1531/18, від 23.04.2019 по справі № 918/47/18; від 1.04.2019 по справі № 904/2444/18, від 28.01.2020 по справі № 910/16664/18, від 23.01.2020 по справі № 910/3395/19, від 8.09.2021 по справі № 201/6498/20, від 08.09.2021 по справі № 206/2212/18, від 6.10.2021 по справі № 623/363/20, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності, зазначений висновок не суперечить наведеним правовим позиція ВС.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 01.10.2024 у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. К. Медвецький

В. В. Оніщук