Справа №2/1522/8358/11
Провадження 4-с/522/71/24
УХВАЛА

26 серпня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Науменко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської філії АТ «Райффайзен Банк Аваль»

ВСТАНОВИВ:

20.08.2024 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської філії АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Скарга була вмотивована тим, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа № 1522/8358/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2011 рокупозовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0030/74/84454 від 19 жовтня 2007 року на загальну суму 1310149 гривень, 91 копійка. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачений судовий збір у сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн.

На примусове виконання зазначеного рішення суду Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-8358/11.

Згідно з відповіддю начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Одеса) від 23.07.2024 року за № 90853 на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з його майна від 04.07.2024 року, вбачається, що в Другому Київському ВДВС Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 48179204.

На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.12.2015 РОКУ № 48179204 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.12.2015 року було зареєстровано обтяження №12687258.

24.05.2016 року зазначене виконавче провадження було завершено на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV (повернення стягувану виконавчого документу, а саме наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення), а через 3 роки паперові матеріали виконавчого провадження були знищені.

Отже, всі зазначені вище виконавчі провадження були завершені саме у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, що не зумовлювало настання наслідків, визначених у ст. 50 Закону № 606-XIV, тобто, не передбачало, скасування накладених арештів.

ОСОБА_1 , разом із заявою про скасування арешту з його майна, були подані докази того, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2011 року по справі № 1522/8358/11 виконано ним у повному обсязі.

Так, з довідки АТ "Райффайзен Банк" від 21.06.2024 року за № Д2-В9/40-92 вбачається, що 19.12.2018 року заборгованість за кредитним договором № 014/0030/74/84454 від 19.10.2007 року була відступлена на користь нового кредитора ПАТ «Оксі Банк».

В подальшому, 19.12.2018 року ПАТ «Оксі Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № 014/0030/74/84454 від 19.10.2007 року ТОВ « ФК «Укрфінанс груп», що підтверджується повідомленням ПАТ « Оксі Банк» від 19.12.2018 року за № 2298 та повідомленням генерального директора TOB «ФК «Украфінанс груп» від 19.12.2018 року за № 19-12.

Згідно з довідкою генерального директора ТОВ « ФК «Укрфінанс груп» від 03.07.2024 року за № 3/07, ТОВ « ФК «Укрфінанс груп», станом на 03.07.2024 року і заборгованість за кредитним договором 014/0030/74/84454 від 19.10.2007 року погашена ОСОБА_1 (боржником) у повному обсязі, претензій щодо його виконання ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» не має.

Таким чином, сторона заявника, вважає, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2011 року, на підставі якого був виданий виконавчий лист № 1522/8358/11 від 28.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0030/74/84454 від 19 жовтня 2007 року на загальну суму 1310149 гривень, 91 копійка, виконаний останнім у повному обсязі, заборгованість перед стягувачем погашена, а тому правових підстав не знімати спірний арешти з майна боржника у органу ДВС на думку сторони заявника немає..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.08.2024 року відкрито провадження за вказаною скаргою.

22.08.2024 року від Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшли заперечення щодо доводів позивача про можливість відкриття провадження у справі.

26.08.2024 року від Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшов відзив на скаргу. Відповідно до наданого відзиву просили відмовити у задоволенні скарги.

У судове засідання, яке призначалося на 26.08.2024 року учасники справи не з`явилися, повідомлялися про час та місце розгляду скарги.

Представник позивача надав заяву, в якій скаргу підтримав, просив розглянути скаргу у його відсутність.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені фактичні обставини, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа № 1522/8358/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2011 рокупозовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0030/74/84454 від 19 жовтня 2007 року на загальну суму 1310149 гривень, 91 копійка. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» сплачений судовий збір у сумі 1700 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120,00 грн.

На примусове виконання зазначеного рішення суду Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 2-8358/11.

Згідно з відповіддю начальника Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Одеса) від 23.07.2024 року за № 90853 на заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з його майна від 04.07.2024 року, вбачається, що в Другому Київському ВДВС Одеського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 48179204.

На підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.12.2015 РОКУ № 48179204 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.12.2015 року було зареєстровано обтяження №12687258.

24.05.2016 року зазначене виконавче провадження було завершено на підставі пункту 9 частини 1 статті 47 Закону № 606-XIV (повернення стягувану виконавчого документу, а саме наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення), а через 3 роки паперові матеріали виконавчого провадження були знищені.

Отже, всі зазначені вище виконавчі провадження були завершені саме у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу, що не зумовлювало настання наслідків, визначених у ст. 50 Закону № 606-XIV, тобто, не передбачало, скасування накладених арештів.

ОСОБА_1 , разом із заявою про скасування арешту з його майна, були подані докази того, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03.11.2011 року по справі № 1522/8358/11 виконано ним у повному обсязі.

Так, з довідки АТ "Райффайзен Банк" від 21.06.2024 року за № Д2-В9/40-92 вбачається, що 19.12.2018 року заборгованість за кредитним договором № 014/0030/74/84454 від 19.10.2007 року була відступлена на користь нового кредитора ПАТ «Оксі Банк».

В подальшому, 19.12.2018 року ПАТ «Оксі Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № 014/0030/74/84454 від 19.10.2007 року ТОВ « ФК «Укрфінанс груп», що підтверджується повідомленням ПАТ « Оксі Банк» від 19.12.2018 року за № 2298 та повідомленням генерального директора TOB «ФК «Украфінанс груп» від 19.12.2018 року за № 19-12.

Згідно з довідкою генерального директора ТОВ « ФК «Укрфінанс груп» від 03.07.2024 року за № 3/07, ТОВ « ФК «Укрфінанс груп», станом на 03.07.2024 року і заборгованість за кредитним договором 014/0030/74/84454 від 19.10.2007 року погашена ОСОБА_1 (боржником) у повному обсязі, претензій щодо його виконання ТОВ «ФК «Укрфінанс груп» не має.

Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами суд виходить із такого.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно ч.1. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1.,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У рішення у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Крім того, як зазначив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 незняття арешту з майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Діяння (дія або бездіяльність) як правопорушення є активним (чи пасивним), усвідомленим, вольовим, винним (у формі наміру і необережності) заподіянням шкоди, що має наслідкомюридичну відповідальність.

Дія здійснення особою своїх обов`язків у межах наданих чиннимзаконодавствомповноважень чи всупереч їм.

Бездіяльність певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї посадових обов`язків і згідно із законодавством України.

Бездіяльність на відміну від дії не має моменту вчинення. Бездіяльність має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу

Аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 23 жовтня 2019 року у справі № 127/2-2177/2005, від 08 липня 2020 року у справі № 589/6044/13, від 22 грудня 2021 року у справі № 760/19348/20.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до вимог ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 317-319 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 260,261, 263, 268, 353-354, 442, 447 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської філії АТ «Райффайзен Банк Аваль»- задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Київського відділу Державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 .

Зобов`язати начальника Київського відділу Державного виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Одеса) зняти арешт, що був накладений на майно ОСОБА_1 накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП № 48179204, виданий 01.12.2015, видавник Кіпітков І.О., Київський відділ державної виконавчої служби (Номер запису про обтяження: №12687258 від 22.12.2015.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст ухвали суду складено 29.08.2024 року.

Суддя А.В. Науменко