УХВАЛА

28 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 646/7619/23

провадження № 61-10355ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Білоконь О. В., Осіяна О. М. за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив поновити його на роботі електрогазозварником 6 розряду в Акціонерному товаристві «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», чи згідно інтеграції, яка відбулася з дотриманням усіх законів, у Харківській міській філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.

02 червня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 червня 2024 року вказану касаційну скаргу повернуто заявнику (провадження № 61-8067ск24).

Також, ухвалами Верховного Суду від 17 червня 2024 року (провадження

№ 61-8325ск24) та від 09 липня 2024 року (провадження № 61-9001ск24) ОСОБА_1 повернуто касаційну скаргу на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.

19 липня 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вчетверте надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м Харкова від 05 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження у справі за згаданою касаційною скаргою, витребувано з Червонозаводського районного суду м. Харкова цивільну справу № 649/7619/23.

У липні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 , в якому заявник просить виправити ухвалу суду касаційної інстанції від 29 липня 2024 року та застосувати як підставу касаційної скарги не взяття до уваги суддями першої та апеляційної інстанції Директиви Ради 2001/23/ЄС від 12 березня 2001 року про наближення законодавств держав-членів щодо захисту прав працівників у випадку передання підприємств або бізнесів чи частин підприємств або бізнесів. У разі не виправлення вказаної ухвали роз`яснити, чому незастосування зазначеної Директиви не може бути підставою касаційного оскарження судових рішень.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про внесення виправлень в ухвалу Верховного Суду від 29 липня 2024 року.

У серпні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Білоконь О. В., Осіяна О. М.

Заява мотивована тим, що зазначена колегія суддів не вбачала підстав для внесення виправлень в ухвалу Верховного Суду від 29 липня 2024 року про відкриття касаційного провадження шляхом зазначення підставою касаційного оскарження судових рішень першої та апеляційної інстанцій неврахування судами попередніх інстанцій Директиви Ради 2001/23/ЄС від 12 березня 2001 року, яка є частиною національного законодавства України, тому, на переконання ОСОБА_1 , існують обставини, що викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності суддів Сакари Н. Ю., Білоконь О. В., Осіяна О. М.

Ухвалою Верховного Суду від 26 серпня 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сакари Н. Ю., Білоконь О. В., Осіяна О. М. від участі у розгляді справи № 646/7619/23 визнано необґрунтованою та передано судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2024 рокузаяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сакари Н. Ю., Білоконь О. В., Осіяна О. М.від участі у розгляді справи № 646/7619/23 призначено судді Верховного Суду Гулейкову І. Ю.

Вивчивши матеріали касаційного провадження, вважаю, що підстав для задоволення заяви про відвід суддів Сакари Н. Ю., Білоконь О. В., Осіяна О. М. немає, оскільки доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності зазначених суддів.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід (абзац перший частини третьої статті 40 ЦПК України).

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.

У частині одинадцятій статті 40 ЦПК України зазначено, що за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Зміст заяви ОСОБА_1 свідчить про незгоду з ухваленим судовим рішенням щодо вирішення клопотання ОСОБА_1 про внесення виправлень в ухвалу Верховного Суду від 29 липня 2024 року про відкриття касаційного провадження, які самі по собі не можуть свідчити про неупередженість чи об`єктивність суддів, а є реалізацією суддями своїх процесуальних повноважень, передбачених нормами ЦПК України.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

Враховується і те, що обґрунтованих сумнівів в неупередженості суддів не наведено, оскільки такі сумніви мають ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях (рішення ЄСПЛ від 26 вересня 2019 року у справі «Іліє проти Румунії»). Таких обставин і доказів заявник не навів і не надав.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Сакари Н. Ю., Білоконь О. В., Осіяна О. М. за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2024 року та постанову Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківміськгаз», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Харківська міська філія Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», Північно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, про поновлення на роботі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. Ю. Гулейков