Провадження № 2/686/691/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.

при секретарі судового засідання

Цибульській Г.В.,

за участю представника позивача

Голдзіцької О.К. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Голдзіцька Ольга Казимирівна, до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації частки майна та виділення майна у власність, -

встановив:

03 листопада 2023 року до суду звернувся ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Голдзіцька О.К., із позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 , виділивши у власність відповідачки 1/2 частку вказаної квартири.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.09.2018 року по справі №686/9867/18 квартира АДРЕСА_1 , визнана спільною сумісною власністю сторін у справі і кожному з них належить по 1/2 частці даної квартири.

Місце проживання позивача та відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно висновку спеціаліста поділ квартири на 1/2 та 1/2 частки як об`єкти нерухомості технічно неможливий.

Відповідач постійно проживає у квартирі, після розірвання шлюбу чинить дії в перешкоджанні у користуванні позивачем належною йому часткою.

Від шлюбу у сторін є спільний син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і позивач запропонував передати належну йому 1/2 частку квартири у власність дитини ОСОБА_5 та укласти договір про припинення права на аліменти. Проте, відповідач в подальшому відмовилась від укладення таких правочинів.

Отже, за таких обставин має місце дисбаланс прав співвласників квартири. Позивач де- ОСОБА_6 має у власності 1/2 частку квартири, однак фактично у нього відсутня можливість відчужити його майно, відсутня можливість вільного мирного володіння й користування своїм майном. При цьому, не отримує від відповідачки грошової компенсації за користування належною йому частки у майні. В свою чергу відповідачка де-юре має у власності 1/2 частку квартири, а фактично користується та володіє всією квартирою.

При цьому, відповідач офіційно працює в АТ КБ «Приватбанк» тривалий період, має сталий дохід.

А тому, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року по справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року по справі призначено судову оціночно-будівельну експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою суду від 03.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача Голдзіцька О.К. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась. Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог та вказала, що у відповідача на утриманні перебуває малолітній син, вона сплачує за комунальні послуги і у неї немає фінансової можливості виплачувати позивачу грошову компенсацію за 1/2 частку квартири.

Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду по справі № 686/9867/18 від 20.09.2018 року визнано квартиру за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 48,2 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя. Визнано за ОСОБА_3 право власності на частину квартири, загальною площею 48,2 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір 2651 грн.

Дані обставини, також, підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

В квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (копія довідки №2147/03-10 від 08.09.2023 року).

Із копії висновку спеціаліста №18/23 від 28.09.2023 року вбачається, що поділ квартири АДРЕСА_1 , на 1/2 та 1/2 частки, як окремі об`єкти нерухомості згідно ДБН В.22-15-2005 Будинки і споруд. Житлові будинки. Основні положення» технічно не можливий.

Відповідно до копії листа ГУ НП в Хмельницькій області від 17.01.2019 року №504/121/122-2019 вбачається, що звернення позивача ОСОБА_3 по факту прийняття міри до його колишньої дружини, яка перешкоджає позивачу в доступі до квартири АДРЕСА_1 , розглянуто та рекомендовано звернутись до суду, оскільки в даному випадку виникли цивільно-правові відносини.

Так, представник позивача вказує, що позивач запропонував передати належну йому 1/2 частку квартири у власність дитини ОСОБА_5 та укласти договір про припинення права на аліменти. Проте, в подальшому будь-яких правочинів укладено не було.

На підтвердження вказаних обставин до матеріалів справи долучено копію Рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 08.08.2019 року № 662, із якого вбачається, що надано дозвіл громадянам здійснити правочини стосовно нерухомого майна, право користування яким мають малолітні, неповнолітня: ОСОБА_3 на укладення договору з ОСОБА_4 про припинення права на аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5 у зв`язку з передачею ОСОБА_3 у власність дитини 1/2 частини кв. АДРЕСА_1 , право користування якою має малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представником відповідача було заперечено можливість здійснення компенсації вартості частки позивача внаслідок скрутного матеріального становища відповідача.

На підтвердження вказаних обставин представник відповідача долучила копії розрахункових листів про розмір заробітної плати, яку отримує відповідач ОСОБА_4 , працюючи на посаді касир-операціоніст в ПАТ КБ «Приватбанк».

Так, в лютому 2024 року відповідач отримала заробітну плату в розмірі 19 276,36 грн., в березні 2024 року - 16 808,25 грн., в квітні 2024 року - 16646,97 грн., в травні 2024 року - 16 891,7 грн., в червні 2024 року - 17450,17 грн., в липні 2024 року - 18617,02 грн.

Із повідомлення АТ КБ «Приватбанк» від 22.02.2024 року та від 01.03.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 перебуває в трудових відносинах з АТ КБ «Приватбанк» з 15.07.2010 року по теперішній час та займає посаду «касир-операціоніст».

Згідно довідки про заробітну плату і про доходи від 05.03.2024 року загальна сума доходу ОСОБА_4 за період з 01.02.2023 року по 29.02.2024 року складає 261 286,9 грн., середній дохід за вказаний період - 20 098,99 грн.

Отже, стороною відповідача не надано до суду доказів на підтвердження складного матеріального становища та неможливості здійснення компенсаційних виплат.

Окрім того, факт відсутності у відповідачки коштів для виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Відповідачка є власником 1/2 частки квартири, яку вона придбала разом із позивачем у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому, не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останньої відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі.

Так, відповідно до висновку експерта №1132/024, складеного 11.07.2024 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 10.07.2024 року складає 1 978 947 грн., ринкова вартість 1/2 частини вказаної квартири станом на 10.07.2024 року складає 989 474 грн.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

При цьому, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-68цс12.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Відповідно до ст. 365 ЦК, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права.

Якщо співвласники не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільне господарство, один з них не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна, не несе витрати зі сплати житлово-комунальних послуг можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном, адже такі обставини практично завжди призводять до виникнення конфліктних ситуацій серед співвласників, що в свою чергу може призводити до звернення співвласників до правоохоронних органів, проте суд встановлює ці обставини у кожному конкретному випадку.

При цьому, Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі (близькі за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц, від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від3 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц і від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19).

Враховуючи викладене, виходячи з засад розумності, справедливості, беручи до уваги фактичне користування квартирою відповідачкою, здійснення нею утримання житла, про що стверджувала представник відповідача, неможливість сторонами спільно користуватись квартирою, недоведеність суду належними та допустимими доказами здійснення компенсації вартості частки позивача в квартирі, суд приходить до висновку про можливість покладення на відповідача обов`язку здійснення компенсації частки у розмірі виходячи з вартості квартири за висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 11.07.2024 року в розмірі 989 474 грн.

Право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки у спільному майні, а саме щодо квартири АДРЕСА_1 , підлягає припиненню. Відповідно за відповідачем ОСОБА_4 визнається право власності на 1/2 частки квартири вказаної квартири.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Припинити право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію у розмірі 989 474 грн.

Визнати право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний термін з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 11 листопада 2024 року.

Суддя: