ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6411/24 Справа № 932/5152/22 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування посилався на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року у цивільній справі №200/14579/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн. та 1/2 частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200 грн., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а всього 823 455,50 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3629,20 грн. 04.09.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист у справі № 200/14579/13-ц.

З рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13.01.2014 року, ухваленого у справі № 200/14579/13-ц, у відповідача ОСОБА_1 виникли зобов`язання з виплати на його позивача користь грошової суми у вищевказаному розмірі.

17.07.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. розпочато виконавче провадження № 59577046 з примусового виконання виконавчого листа № 200/14579/13-ц, виданого судом 04.09.2014 року, у зв`язку з чим винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59577046 від 17.07.2019 року. В рамках виконавчого провадження з рахунків боржника ОСОБА_1 списано грошові кошти у розмірі 11060,62 грн., що надійшли на депозитний рахунок приватного виконавця та були розподілені та перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу, приватному виконавцю основна винагорода та витрати виконавчого провадження. Згідно з платіжним дорученням № 1135 від 10.11.2020 року ОСОБА_2 як стягувачу у виконавчому провадженню перераховано грошову суму у розмірі 9929,65 грн.

Залишок боргу за вказаним виконавчим листом складає 813 525,85 грн. Грошове зобов`язання на вказану суму відповідачем ОСОБА_1 не виконано наслідком чого є завдання позивачу інфляційних збитків.

Просив стягнути з відповідача на свою користь інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 200/14579/13-ц від 13.01.2014 року за весь час прострочення у розмірі 1 652 952 гривні 45 коп., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 212 724 грн. 35 коп., а всього 1 865 676 грн. 80 коп.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні збитки, заподіяні простроченням виконання грошового зобов`язання за рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська у справі № 200/14579/13-ц від 13.01.2014року у розмірі 1 652 952 гривні 45 коп. та три проценти річних від простроченої суми у розмірі 212 724 грн. 35 коп., а всього 1 865 676 грн. 80 коп..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 12 405,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, застосувавши строки позовної давності. З розрахунків позивача вбачається, що він здійснив нарахування інфляційних збитків та трьох процентів річних за період з 14.01.2014 року по 01.09.2022 року,що складає більше восьми років. Таким чином позовні вимоги заявлені поза межами трьохрічного строку позовної давності. При відкритті виконавчого провадження відповідачеві було надано строк до 23.09.2014 року для добровільного виконання судового рішення. Тобто з 24.09.2014 року позивачу стало відомо про його порушене право. В результаті позивачем повинно було бути вчинено відповідні дії до 24.09.2017 року. Позивач звернувся з зазначеним позовом 06.09.2022 року, тобто з пропуском строку позовної давності більше ніж на 5 років. Представником відповідача заявлялося клопотання про застосування строків позовної давності,однак воно було проігноровано судом першої інстанції.

Початок перебігу строку судом визначено з дня ухвалення рішення суду про стягнення грошових коштів, тобто з 13.01.2014 року. Між тим, рішення набрало законної сили після його перегляду апеляційним судом 18.08.2014 року і було встановлено строк для добровільного виконання до 23.09.2014 року. Тобто має місце безпідставне нарахування 254 календарних днів за період з 13.01.2014 року по 23.09.2014 року.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що при простроченні строку стягнення можливе лише в межах трьох років, які передували подачі такого позову. Дата подання позову-06.09.2022 року,тобто три роки назад складає 06.09.2019 року. За зазначений період загальна сума інфляційних втрат складатиме 313385,44 грн., і 3% річних за цей же період- 73635,24 грн.

Також судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень ст.551 ЦК України сума 3% річних може бути зменшена,якщо вона значно перевищує розмір збитків. Визначений судом розмір значно перевищує суму боргу, і не враховано матеріальне становище відповідача, який є пенсіонером.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судове засідання з`явилися ОСОБА_2 та його представник адвокат Шклярук Д.С.. ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного листа ( а.с.147).

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що грошове зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 не виконано, наслідком чого є завдання позивачу інфляційних збитків.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року, ухваленим у цивільній справі №200/14579/13-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн. та 1/2 частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200 грн., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а всього 823 455,50 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3629,20 грн.

Вказане рішення суду набрало законної сили 18.08.2014 року після його перегляду апеляційною інстанцією. 04.09.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист у справі № 200/14579/13-ц.

17.07.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловол В.О. розпочато виконавче провадження № 59577046 з примусового виконання виконавчого листа № 200/14579/13-ц, виданого судом 04.09.2014 року, у зв`язку з чим винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59577046 від 17.07.2019 року.

В рамках виконавчого провадження з рахунків боржника ОСОБА_1 списано грошові кошти у розмірі 11 060,62 грн., що надійшли на депозитний рахунок приватного виконавця та були розподілені та перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу.

Згідно з платіжним дорученням № 1135 від 10.11.2020 року ОСОБА_2 як стягувачу у виконавчому провадженні перераховано грошову суму у розмірі 9929,65 грн.

Станом на 26.06.2023 року залишок боргу за вказаним виконавчим листом № 59577046 становить 894 878,43 грн., що складається з: боргу за виконавчим листом № 200/14579/13-ц, виданим 04.09.2014 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, що складає 813 525,85 грн.; основна винагорода приватного виконавця 81 352,85 грн.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що грошове зобов`язання на вказану суму відповідачем ОСОБА_1 не виконано, наслідком чого є завдання позивачу інфляційних збитків, а відтак є підстави для застосування положень ст.625 ЦК України. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, де зазначено, що за змістом ст.625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При звернені з позовом позивачем надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, які підлягають стягненню з відповідача за період з моменту ухвалення рішення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року, тобто з 14.01.2014 року до моменту звернення з зазначеним позовом до суду, тобто по 01 .09.2022 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції погодився з наданим розрахунком.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), грошові кошти,стягнуті за судовим рішенням не повернуті позивачеві.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Так як невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, постановах Верховного Суду від 10 у справі № 910/16945/14,від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі ОСОБА_2 пред`явив позов 07 вересня 2022 року, ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності.

З огляду на викладене висновок суду першої інстанції про те, щоінфляційні втрати та 3% річних підлягають стягненню з відповідача за період з моменту ухвалення рішення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року, тобто з 14.01.2014 року до моменту звернення з зазначеним позовом до суду, тобто по 01 .09.2022 року є помилковим.

Оскільки позивач звернувся за стягненням з ОСОБА_1 3 % річних за час прострочення, який, як він вважав, тривав з 14.01.2014 року до моменту звернення з зазначеним позовом до суду, тобто по 01 .09.2022 року, то з урахуванням викладеного висновку Великої Палати Верховного Суду позивачем не дотримано строки позовної давності.

З урахуванням викладеного, право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникло у позивача з моменту порушення грошового зобов`язання, тобто з моменту набрання рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року законної сили, тобто з 19.08.2014 року після його перегляду апеляційною інстанцією і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. ОСОБА_2 пред`явив позов 07 вересня 2022 року, тобто строк позовної давності починався з 07.09.2019 року та тривав до 07.09.2022 року. В межах зазначеного строку позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із суми боргу в 813 525,85 грн..

3% річних за вказаний період складають 73 284,21 грн. із розрахунку: 813526 грн(сума боргу) х 3% х1097 днів (період простроченя грошового зобов`язання):365:100.

Інфляційне збільшення за цей період становить 324 346,58 грн., виходячи із розрахунку:813 526х1.39869234 (загальний індекс інфляції) -813526.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнутих сум та стягненні з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 73 284,21 грн. та інфляційне збільшення в сумі 324 346,58 грн, а всього 397630,79 грн..

Посилання на те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідно до положень ст.551 ЦК України сума 3% річних може бути зменшена, якщо вона значно перевищує розмір збитків. Визначений судом розмір значно перевищує суму боргу, і не враховано матеріальне становище відповідача, який є пенсіонером, а тому є підстави для зменшення визначеної суми 3% річних не може бути прийнятим до уваги.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від18 березня 2020 року у справі № 902/417/18.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року у цивільній справі №200/14579/13-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини домоволодіння в розмірі 48255,50 грн. та 1/2 частину вартості земельної ділянки в розмірі 775200 грн., які знаходяться у володінні ОСОБА_1 , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а всього 823 455,50 грн.

Тобто зазначеним рішенням стягнуто грошову компенсацію за майно, на яке фактично позивач мав право власності, однак передав свою нерухомість відповідачеві з отриманням компенсації за нього. Зазначене судове рішення тривалий час не виконується, нерухомість перебуває у власності відповідача, він нею користується та розпоряджається. Таким чином тривалий час порушуються права позивача. Заборгованість складає 813525,85 грн., а 3% річних та інфляційне збільшення, які підлягають стягненню з відповідача, складають всього 397630,79 грн., тобто значно менше суми боргу.

Таким чином підстав для зменшення розміру 3% річних та інфляційного збільшення не вбачається.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Оскільки суд першої інстанції дійшов огрунтованого висновку про те, що до виниклих правовідносин слід застосувати положення ст.625 ЦК України, однак при розрахунку помилково не застосував строк позовної давності, то позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині періоду та розміру стягнутих сум. В резолютивній частині рішення розмір стягнутих з відповідача за період з 07.09.2019 року по 07.09.2022 року на користь позивача інфляційних збитків слід змінити з «1 652 952,45 грн» на «324346,58 грн.»; розмір трьох процентів річних змінити з «212 724,35 грн.» на «73284,21 грн.», а всього «1865676,80 грн.» на «397630,79 грн.)». Розмір судового збору змінити з «12405 грн.» на «2643,50 грн.»

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних за період з 14.01.2014 року по 06.09.2019 року задоволенню не підлягають, у зв`язку із чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні зазначених вимог.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції,то є підстави для зміни розподілу судових витрат виходячи із часткового задоволення позовних вимог. Ціна позову складала 1865678,80 грн.,

задоволенню підлягають позовні вимоги на суму 397630,79 грн., що складає 21,31% від ціни позову. А відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2643,50 грн..Таким чином в резолютивній частині рішення слід змінити розмір стягнутого судового збору з «12405 грн.» на «2643,50 грн.»

Керуючись ст. ст. 368,376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня2023 року змінити. В резолютивній частині рішення розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних збитків слід змінити з «1 652 952,45 грн» на «324 346,58 грн.»; розмір трьох процентів річних змінити з «212 724,35 грн.» на «73 284,21 грн.», а всього «1865676,80 грн.» на «397 630,79 грн.(триста дев`яносто сім тисяч шістсот тридцять грн.79 копійок)». Розмір судового збору змінити з «12405 грн.» на «2643,50 грн.»

Рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня2023 року в частині стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних за період з 14.01.2014 року по 06.09.2019 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання за період з 14.01.2014 року по 06.09.2019 року відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: