Справа № 643/1682/23
Провадження № 2/643/36/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача - адвоката Пухальської І.С., представника відповідача - адвоката Терещука С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою

ВСТАНОВИВ

1. Зміст позовних вимог

Адвокат Пухальська І.С. (представник позивача), яка діє в інтересах Моторного (транспортного) страхового бюро України (позивач), просить стягнути з ОСОБА_1 (відповідач) на користь позивача в порядку регресу суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 130000,00 грн. та витрати на встановлення розміру збитку в сумі 1750,00 грн.

2. Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

10.10.2020 у м. Харкові відбулась ДТП за участю автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок ДТП пошкоджено автомобілі та завдано шкоди їх власникам. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 у справі № 645/7296/20 відповідача визнано винним у вказаній ДТП. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2021 постанова суду першої інстанції залишена без змін. Цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застрахована не була. Позивач відшкодував власнику автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким є ОСОБА_2 , майнову шкоду в розмірі 130000,00 грн. Вказані грошові кошти позивач просить стягнути в порядку регресу з відповідача. Крім того, позивачем понесені витрати на проведення оцінки заподіяної майнової шкоди в розмірі 1750,00 грн.

3. Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 03.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 86).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.08.2023 частково задоволено клопотання представника відповідача адвоката Терещука С.С. (представник відповідача) про витребування доказів. Витребувано у позивача наступні докази: докази перевірки кваліфікованого електронного підпису на звіті № SOS_-46 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19.07.2021, підписаним оцінювачем Тіхоніним А.В.; докази, що підтверджують кваліфікацію та повноваження експерта (оцінювача) ОСОБА_3., який підписав протокол технічного огляду № 302/21 від 25.06.2021; оригінали фотокарток пошкодження автомобіля, доданих до протоколу технічного огляду № 302/21 від 25.06.2021. Викликано представника позивача для дачі особистих пояснень в судове засідання.

4. Позиція учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засідання заперечував проти позову, посилаючись на недоведення позивачем розміру заподіяної шкоди, а також на недопустимість та недостовірність наданих позивачем доказів.

5. Основні фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.01.2021, винесеною у справі № 645/7296/20, відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Вказаною постановою встановлено, що відповідач 10.10.2020 о 15:00 год. в м. Харкові на перехресті вул. Немишлянської та Велозаводської, керуючи транспортним засобом «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, виїжджаючи з другорядної дороги, не надав перевагу в русі транспортному засобу «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , допустив з ним зіткнення та в подальшому наїзд на транспортний засіб «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 6-8).

Постановою Харківського апеляційного суду від 14.05.2021 вищезазначену постанову Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 залишено без змін (а.с. 9-16).

ОСОБА_2 07.06.2021 звернувся до позивача із заявою про виплату відшкодування. В обґрунтування зазначив, що був водієм транспортному засобу «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , під час вказаної вище ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача не застрахована та, відповідно, останній не має страхового полісу (а.с. 17).

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , ОСОБА_2 є власником автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 22).

30.06.2021 ОСОБА_2 звернувся з позивача з заявою, згідно з якою надіслав позивачу копії вказаних вище постанов Фрунзенського районного суду м. Харкова та Харківського апеляційного суду.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.10.2020, під час огляду транспортних засобів у автомобіля «Хюндай» виявлені такі пошкодження: деформація кришки капоту, лівих крил, бамперів, кришки багажника, розбиття лівих фар (а.с. 30-35).

22.06.2021 позивач склав лист, адресований відповідачу, згідно з яким просив останнього повідомити про наявність чинного на дату ДТП договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного на керований ним транспортний засіб, та, у випадку наявності, надати фотокопію поліса (а.с. 42).

03.08.2021 позивач склав лист, адресований ОСОБА_2 , згідно з яким за наслідками розгляду справи № 76667 щодо відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_2 в результаті ДТП, яка мала місце 10.10.2020, прийнято рішення про виплату вказаній особі відшкодування шкоди в розмірі 130000,00 грн. (а.с. 43).

Згідно з Наказом позивача від 02.08.2021 вирішено виплатити ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 130000,00 грн. за шкоду, заподіяну в результаті ДТП, номер справи 76667 (а.с. 44).

Як вбачається з платіжної інструкції № 1102299 від 03.08.2021, позивач перерахував ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 130000,00 грн. (а.с. 45).

03.08.2021 позивачем складений лист, адресований відповідачу, згідно з яким останньому запропоновано в добровільному порядку компенсувати позивачу витрати в розмірі 130000,00 грн. (а.с. 46).

Згідно із звітом SOS-46 від 19.07.2021, складеним оцінювачем ОСОБА_3 (Звіт), вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на дату оцінки становить 493741,95 грн. (а.с. 47-51).

Пошкодження автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , зафіксовані в протоколі технічного огляду № 302/21 від 25.06.2021 (Протокол технічного огляду), складеному ОСОБА_3 (а.с. 57-62).

Як вбачається з платіжної інструкції № 1102500 від 12.08.2021, позивач перерахував ТОВ «СОС сервіс Україна» грошові кошти в розмірі 1750,00 грн. в якості оплати послуг аваркома (експерта) по справі № 76667 (а.с. 80).

На виконання ухвали суду від 23.08.2023, позивачем суду надані такі докази:

- протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису підписувача ОСОБА_3 , датований 20.07.2021 (а.с. 146);

- кваліфікаційне свідоцтво оцінювача МФ № 7956 від 09.07.2011, яке засвідчує, що ОСОБА_3 успішно склав кваліфікаційний іспит (рішення Екзаменаційної комісії від 09.07.2011, протокол № 13) та підтверджує його достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки за напрямом оцінки майна: «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» та спеціалізацією в межах напряму: «Оцінка колісних транспортних засобів» (а.с. 147);

- свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 8824 від 25.07.2011, згідно з яким ОСОБА_3 має право здійснювати оцінку майна та майнових прав, а саме оцінку визначених у свідоцтві об`єктів у матеріальній формі (а.с. 148);

- сертифікат Фонду Державного майна України № 1032/20 від 27.11.2020, згідно з яким ОСОБА_3 отримав спеціалізацію в межах напрямів оцінки «1.3. Оцінка колісних транспортних засобів» (а.с. 149);

- посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ № 3277-ПК від 11.04.2019, видане Фондом Державного майна України та Приватним акціонерним товариством «Харківський центр науково-технічної та економічної інформації», згідно з яким ОСОБА_3 підвищив кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів у матеріальній формі» та спеціалізаціями в межах напряму «1.3. Оцінка колісних транспортних засобів» (а.с. 150);

- витяг з Державного реєстру «Суб`єкти оціночної діяльності», згідно з яким ОСОБА_3 має сертифікат 1032/20 від 27.11.2020 за напрямком діяльності «1.3» (а.с. 151).

Оцінювач ОСОБА_3 , допитаний у судовому засіданні в якості свідка, показав, що під час огляду транспортного засобу був присутнім його власник та ОСОБА_4 , який представився як представник іншого учасника ДТП. Зазначені особи зафіксовані на фотографіях, виконаних під час огляду транспортного засобу. Особи, які були присутні під час огляду транспортного засобу, відмовились підписувати Протокол технічного огляду автомобіля «Хюндай». ОСОБА_3 є оцінювачем, а не експертом. Звіт ним підписаний в якості оцінювача, про що є відповідний запис. Огляд вказаного вище автомобіля проведений на підставі договору з позивачем та ТОВ «СОС Сервіс Україна». Звіт підписаний електронним цифровим підписом. Оскільки в звіті автотоварознавця, який використовувався ОСОБА_3 , не було необхідної моделі автомобіля, ОСОБА_3 використав прайс-лист оновленого автомобіля та застосував відповідний коефіцієнт. ОСОБА_3 використовував російські джерела, оскільки відповідні рекомендації містяться в методиках проведення досліджень. Також ОСОБА_3 зазначив, що підтверджує правильність складених ним документів.

6. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В постанові від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що «принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний».

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В постанові Верховного Суду від 28.10.2019 у справі № 722/1384/15-ц зазначено, що «Верховний Суд має враховувати правові висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження № 61-31395сво18), які є обов`язковими під час розгляду подібних справ. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у згаданій постанові зазначила, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування».

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. п. а) п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до п. п. 38.2.1. пункту 38.2 ст. 38 вказаного Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст. 993 ЦК України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

У постановах Верховного Суду від 15.03.2021 у справі № 718/927/20-ц, від 03.05.2022 у справі № 450/4163/18 зазначено, що «деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом».

Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 26 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК.

Відповідно до п. 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

7. Мотиви відхилення аргументів представника відповідача

7.1. Аргументи представника відповідача

Відповідач відшкодував потерпілій особі завдану шкоду. Потерпіла особа повинна була повідомити позивача про вказану обставину. Ураховуючи наведене, стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого останнім страхового відшкодування призведе до фактично подвійного стягнення з відповідача суми завданої потерпілій особі шкоди.

Позиція суду

На пропозицію суду надати докази відшкодування відповідачем шкоди ОСОБА_5 , відповідні докази надані не були.

Суд зауважує, що відповідач як повнолітня дієздатна особа повинен був проявити розумну обачливість та отримати від потерпілої особи, у випадку передачі їй грошових коштів в якості відшкодування завданої шкоди, відповідні документи, які б підтверджували факт такого відшкодування.

Усні пояснення представника відповідача, виходячи з системного аналізу положень ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, ч. 1 ст. 92 ЦПК України, не відносяться до засобів доказування у цивільній справі, а відтак - не можуть бути визнані судом доказами, які підтверджують вказану обставину.

Таким чином, всупереч засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (ст. 12, 13, 81 ЦПК України) будь-яких доказів на підтвердження факту самостійного відшкодування відповідачем потерпілій особі завданої шкоди, суду не надано.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

7.2. Аргументи представника відповідача

Доказів відшкодування позивачем майнової шкоди ОСОБА_2 не надано, оскільки документи, надані позивачем, не підписані уповноваженими на те особами, а доказів отримання ОСОБА_2 грошових коштів не має. Також не має жодного підпису на документах, котрі надані позивачем, через це надані докази відповідно до ст. 79 ЦПК України є недостовірними.

Позиція суду

Згідно з ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

В матеріалах справи наявні лист, адресований ОСОБА_2 , про виплату йому відшкодування в розмірі 130000,00 грн. (а.с. 43), наказ позивача про виплату ОСОБА_2 вказаних грошових коштів (а.с. 44) та платіжна інструкція про їх перерахування (а.с. 45).

Представник відповідача не заявляв клопотання про витребування у позивача оригіналів вказаних письмових доказів.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів відповідність поданих копій документів оригіналам, виходячи з такого.

Відповідність копій вказаних письмових доказів оригіналам підтверджена у встановленому ЦПК України порядку представником позивача, яка є адвокатом.

Суд ураховує, що згідно з ст. 21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат зобов`язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики.

Згідно з ст. 12-1 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, зі змінами, затвердженими

З`їздом адвокатів України 2019 року 15 лютого 2019 року, адвокат повинен бути добропорядним, чесно та гідно виконувати свої професійні обов`язки. Адвокату заборонено робити завідомо неправдиві заяви стосовно суті доручення, фактичних обставин, що мають до нього відношення, їх правової оцінки, прав і обов`язків адвоката, клієнта, а також обсягу своїх повноважень щодо представництва інтересів клієнта.

Відповідно до ст. 42 Правил адвокатської етики, представляючи інтереси клієнта або виконуючи функцію захисника в суді, адвокат зобов`язаний дотримуватися вимог чинного процесуального законодавства, законодавства про адвокатуру та адвокатську діяльність, про судоустрій і статус суддів, іншого законодавства, що регламентує поведінку учасників судового процесу, а також вимог Правил.

Згідно із ст. 44 Правил адвокатської етики, під час здійснення професійної діяльності в суді адвокат повинен бути добропорядним, поводити себе чесно та гідно, стверджуючи повагу до адвокатської професії.

Судом під час розгляду даної справи не встановлено обставин, які б свідчили про недобропорядність представника позивача та надання нею суду недостовірних (неправдивих) копій документів.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

7.3. Аргументи представника відповідача

Представник позивача діє на підставі довіреності, виданої Генеральним директором ОСОБА_6 , але підтверджень того, що вказана особа дійсно є Генеральним директором, не надано.

Позиція суду

Всупереч вимог змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (ст. 12, 13, 81 ЦПК України) представником відповідача не надано суду доказів, які б підтверджували факт обіймання посади Генерального директора позивача станом на час видачі довіреності не ОСОБА_6 , а іншою особою.

При цьому суд враховує, що вказана інформація є відкритою та могла бути отримана як шляхом надіслання безкоштовного запиту до відповідного реєстру, так і шляхом надіслання відповідного адвокатського запиту.

Крім того, суд враховує, що ст. 400-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за представництво в суді без повноважень.

Ураховуючи наведене, а також ту обставину, що представництво позивача у даній справі здійснювала адвокат, які згідно з вимогами законодавства України зобов`язана виявляти належний рівень добропорядності та несе кримінальну відповідальність за представництво інтересів позивача без повноважень, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

7.4. Аргументи представника відповідача

Звіт, наданий експертом, належним чином не підтверджений та не містить підпису експерта. Жодним чином не підтверджено повноваження експерта.

Позиція суду

У Звіті зазначено, що він підписаний кваліфікованим електронним підписом. Під час надання показань оцінювач ОСОБА_3 також зазначив, що підписав Звіт електронним підписом.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

Згідно з п. 56 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. N 1440, звіт про оцінку майна складається в електронній та паперовій формі, якщо складання звіту про оцінку майна в паперовій формі передбачено нормативно-правовими актами з оцінки майна або договором на проведення оцінки майна, та може складатися в повній або стислій формі.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Положеннями ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис.

Таким чином, Звіт складений оцінювачем ОСОБА_3 в електронній формі у відповідності до вимог законодавства України.

Факт підписання оцінювачем ОСОБА_3 . Звіту підтверджується протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису підписувача ОСОБА_3 , датованим 20.07.2021 (а.с. 146).

За таких обставин суд приходить до висновку, що Звіт оцінювача ОСОБА_3 складений та підписаний у відповідності до вимог чинного законодавства України.

У постанові Верховного Суду від 25.10.2018 у справі № 203/8457/13-ц зазначено, що «посилання у касаційній скарзі відповідача про неналежність та недопустимість висновку спеціаліста, як доказу на підтвердження оцінки шкоди, завданої майну у результаті дорожньо-транспортної пригоди є необґрунтованими, оскільки вказаний висновок був предметом дослідження і оцінки судами під час розгляду справи, які встановили, що цей висновок складений спеціалістом, який має чинне свідоцтво на заняття діяльністю з оцінки колісних транспортних засобів, достатній стаж роботи в даній галузі, вартість відновлювального ремонту автомобіля визначена з урахуванням коефіцієнта фізичною зносу транспортного засобу, тобто відповідає вимогам щодо належності і допустимості доказів».

Суду наданий пакет документів, який підтверджує компетенцію оцінювача ОСОБА_3 та наявність у нього повноважень здійснювати оцінку транспортних засобів в межах напряму «1.3. Оцінка колісних транспортних засобів» (а.с. 147-151).

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

7.5. Аргументи представника відповідача

У Протоколі технічного огляду зазначено, що він підписаний «експертом/оцінювачем» Тіхоніним А.В. Ураховуючи наведене, незрозуміло, в якості кого ОСОБА_3 підписав вказаний документ - в якості експерта чи оцінювача.

Позиція суду

В Протоколі технічного огляду в якості посади ОСОБА_3 дійсно зазначено «експерт (оцінювач)».

З пояснень ОСОБА_3 та наданих доказів судом встановлено, що ОСОБА_3 приймав участь у спірних правовідносинах в якості оцінювача та не є судовим експертом.

Суду надані пояснення, згідно з якими відповідна форма протоколу технічного огляду є стандартною та передбачає можливість його підписання як експертом, так і оцінювачем.

Ураховуючи, що судом під час розгляду справи достовірно встановлено, що ОСОБА_3 під час складання вказаного документу перебував у статусі оцінювача, вказані вище аргументи представника відповідача суд не може визнати достатньою підставою для визнання Протоколу технічного огляду недопустимим доказом.

Крім того, у постанові від 27.04.2021 у справі № 127/12200/20 Верховний Суд виснував, що «формальні неточності в документах, які не породжують юридичних наслідків, не можуть бути, за загальним правилом, доказом невідповідності документів вимогам Конституції та законів України».

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

7.6. Аргументи представника відповідача

ДТП мало місце 10.10.2020, а технічний огляд здійснено лише 25.06.2021 за відсутності представника позивача, відповідача та власника автомобіля ОСОБА_2 , що є грубим порушенням вимог до проведення технічного огляду автомобіля. В протоколі технічного огляду відсутні підписи осіб, які мали бути присутніми під час проведення огляду: власник (довірена особа), учасник ДТП (інша сторона), представник СК, представник СТО.

Позиція суду

Показання оцінювача ОСОБА_3 щодо присутності під час огляду транспортного засобу інших осіб, а саме його власника та ОСОБА_4 , який представився як представник іншого учасника ДТП, суд не приймає до уваги, оскільки в протоколі технічного огляду відсутні як підписи вказаних осіб, так і відмітки про їх відмову від підписання вказаного документу.

Разом з тим суд враховує, що згідно з п. 5.1. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Відповідно до п. 5.2. вказаної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Таким чином, з положень п. 5.2. Методики вбачається, що виклик заінтересованих осіб для технічного огляду транспортного засобу здійснюється у разі потреби, тобто вказані питання віднесені до дискреційних повноважень замовника дослідження. Крім того, вказаним пунктом прямо передбачено можливість проведення технічного огляду транспортного засобу за відсутності заінтересованих осіб навіть у разі, якщо було прийнято рішення про їх виклик.

Ураховуючи наведене, проведення оцінювачем ОСОБА_3 одноособового огляду транспортного засобу не суперечить законодавству України.

7.7. Аргументи представника відповідача

У зв`язку з відсутністю відповідача під час проведення огляду транспортного засобу не було можливості поставити питання експерту та заявити його відвід.

Позиція суду

Оцінювач ОСОБА_3 був допитаний в судовому засіданні, представнику відповідача була надана можливість поставити запитання вказаній особі.

Таким чином, право представника відповідача поставити запитання оцінювачу було реалізовано на стадії судового розгляду справи.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

7.8. Аргументи представника відповідача

Оскільки огляд транспортного засобу був здійснений одноособово оцінювачем та інші особи під час вказаного огляду були відсутні, не можна стверджувати, що саме ці пошкодження автомобіля були наслідком ДТП, котре сталося 10.10.20. Надані фото не відповідають дійсності, оскільки після ДТП пошкоджень було набагато менше. Огляд здійснено через значний час після ДТП (8 місяців).

Позиція суду

Судом встановлено, що протокол технічного огляду дійсно складений 26.06.2021, ДТП відбулась 10.10.2020.

Правильність складених ним документів оцінювач ОСОБА_3 підтвердив в ході допиту в судовому засіданні, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Факт пошкодження автомобіля ОСОБА_2 під час ДТП підтверджується не тільки даними Протоколу технічного огляду, а й сукупністю зібраних у справі інших доказів, а саме: даними постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.01.2021, в якій зазначено, що в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження; даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.10.2020, в якому зафіксовані візуальні пошкодження транспортного засобу «Хюндай»; даними фотографій із зображеннями пошкоджень вказаного автомобіля.

Ураховуючи наведене, суд вважає доведеним, що вказаний автомобіль в результаті ДТП отримав механічні пошкодження.

Представник відповідача не скористався правом заявити клопотання про призначення судової експертизи з метою, зокрема, визначення того, чи утворились пошкодження автомобіля, зазначені в Протоколі технічного огляду, внаслідок однієї чи декількох ДТП, чи могли вказані пошкодження бути утворені внаслідок механізму виникнення ДТП, який описаний в постанові Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.01.2021 та інших матеріалах справи, чи узгоджуються вказані пошкодження із пошкодженнями, які зафіксовані в протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, всупереч засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (ст. 12, 13, 81 ЦПК України) представником відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували або поставили під обґрунтований і розумний сумнів докази, надані позивачем, зокрема наданий позивачем Протокол технічного огляду. Також представником відповідача не доведено будь-якими доказами його твердження відносно того, що станом на час ДТП обсяг механічних пошкоджень автомобіля був меншим за обсяг, який досліджувався оцінювачем ОСОБА_3 .

7.9. Аргументи представника відповідача

З наданих позивачем фото неможливо встановити характер та ступінь пошкоджень. З фотографій, направлених представником позивача на електронну пошту представника відповідача, зрозуміти відповідність інформації не вбачається можливим.

Позиція суду

До Протоколу технічного огляду додані фотографії пошкодженого транспортного засобу «Хюндай», належність та допустимість яких заперечував представник відповідача, зазначивши, що наявні в матеріалах справи фотографії є невеликими за розміром, у зв`язку з чим він позбавлений можливості у повному обсязі ознайомитесь з інформацією, що зафіксована на фотографіях.

У зв`язку з наведеним представник позивача надіслала представнику відповідача вказані фотографії в електронній формі.

Після ознайомлення із вказаними фотографіями в електронному вигляді представник відповідача повторно зазначив, що фотографії є невеликими за розміром, у зв`язку з чим він позбавлений можливості у повному обсязі ознайомитесь з інформацією, що зафіксована на фотографіях.

Представник позивача показала, що електронні примірники фотографій надіслані представнику відповідача в тому вигляді, в якому вони були отримані позивачем.

Суд констатує, що наявні в матеріалах справи фотографії пошкодженого транспортного засобу «Хюндай» (а.с. 73-79) підтверджують наявність на вказаному автомобілі механічних пошкоджень та дозволяють встановити їх характер і локалізацію.

Крім того, суд ураховує, що неналежна якість вказаних фотографій, яка за доводами представника відповідача має місце, могла би негативно позначитись на реалізації його прав у разі подання ним клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення розміру збитків, завданих ОСОБА_2 , та посиланні експерта на неможливість надання висновку через неналежну якість фотографій, а саме їх недостатній розмір. Проте представник відповідача відмовився заявляти відповідне клопотання.

Також суд звертає увагу на висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, викладені в постанові від 23.01.2018 у справі № 686/20040/2012. У вказаній справі суд апеляційної інстанції мотивував відмову в позові у тому числі тим, що «докази, на підставі яких була проведена оцінка збитку, а саме: протокол огляду транспортного засобу, калькуляції відновлювального ремонту та фототаблиці, що були додатком до звіту №405 про оцінку автомобіля від 28 липня 2009 року, позивачем не були надані, що унеможливило суду першої інстанції встановити пошкодження, які зазнав автомобіль „ВАЗ-21013" в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталася 11 липня 2009 року». Оцінюючи вказані аргументи суду апеляційної інстанції, Верховний Суд зазначив, що «посилання судів на відсутність протоколу огляду транспортного засобу, калькуляції та фототаблиці, які не були додані позивачем до позовної заяви, не заслуговують на увагу, так як вони не мають правового значення для вирішення справи, оскільки відповідачем під час розгляду справи не заявлено клопотання про витребування доказів».

Таким чином, виходячи з вказаних висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, навіть відсутність в матеріалах справи документів, на підставі яких складений звіт оцінювача, зокрема протоколу огляду транспортного засобу та фототаблиці, та неможливість у зв`язку з цим встановити пошкодження автомобіля - не може бути самостійною підставою для відмови в позові.

В даній справі позивачем до позовної заяви додані не тільки Протокол технічного огляду та фотографії автомобіля, а й інші докази, в яких зафіксовані пошкодження автомобіля, зокрема протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

7.10. Аргументи представника відповідача

Позивачем надано скріни з комп`ютера незрозумілого походження, на які посилається при підрахунку суми збитку, у зв`язку із тим, що вони є незрозумілого походження, вважається їх належними доказами не можна. Виходячи із скріншотів веб-сторінок, оцінювач звертався в тому числі до російських інтернет-ресурсів.

Позиція суду

Оцінювач ОСОБА_3 під час його допиту в суді надав показання щодо джерел, з яких виготовлені відповідні скріншоти, які додані до Звіту, та обґрунтував їх застосування під час визначення розміру збитків, завданих ОСОБА_2 , та підготовки Звіту. Зазначив, що оскільки в звіті автотоварознавця, який використовувався ОСОБА_3 , не було необхідної моделі автомобіля, ОСОБА_3 використав прайс-лист оновленого автомобіля та застосував відповідний коефіцієнт. ОСОБА_3 використовував російські джерела, оскільки відповідні рекомендації містяться в методиках проведення досліджень.

Суд констатує, що у додатку № 6 до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, який має назву «Перелік рекомендованих нормативно-правових актів, методичної, довідкової літератури та комп`ютерних баз даних з програмним забезпеченням», міститься посилання на довідники, видання та комп`ютерні програми Російської Федерації.

За таких обставин використання оцінювачем ОСОБА_3 джерел інформації з походженням з Російської Федерації не суперечить чинному законодавства України.

Суд також зауважує, що в разі незгоди із методикою, яка застосовувалась оцінювачем ОСОБА_3 під час підготовки Звіту, та використаними ним джерелами, представник відповідача не був позбавлений можливості ініціювати в порядку ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна, та надати результати такого рецензування суду.

Проте представник відповідача вказаною можливістю не скористався, рецензування Звіту здійснено не було.

Судом у судовому засіданні було роз`яснено представнику відповідача право заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначення розміру шкоди, спричиненої ОСОБА_2 внаслідок пошкодження автомобіля «Хюндай».

Після отримання вказаних роз`яснень представник відповідача зазначив, що не буде заявляти клопотання про призначення вказаної експертизи.

Таким чином, судом у межах повноважень, визначених п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, було вжито необхідних заходів щодо роз`яснення представнику відповідача його процесуальних прав.

У постанові Верховного Суду від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц зазначено, що «доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій неповно з`ясували обставини щодо розміру заподіяної ОСОБА_5 майнової шкоди є непереконливими, оскільки відповідач, від імені якого у суді діяв його уповноважений представник ОСОБА_9, не заявляв клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи, а відтак суди, діючи в межах визначених цивільним процесуальним законодавством, не мали права ініціювати питання про призначення такої експертизи самостійно».

У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 686/20040/2012 зазначено, що «за клопотанням відповідача судом першої інстанції призначено по справі автотоварознавчу експертизу. Відповідно до повідомлення судового експерта від 10 березня 2016 року виконання судової автотоварознавчої експертизи не здійснено у зв`язку із відсутністю у розпорядженні експерта необхідних даних про об`єкт дослідження. Отже, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами розмір страхового відшкодування».

Ураховуючи вищенаведене та релевантну практику Верховного Суду, належним та допустимим доказом, який може спростовувати висновки Звіту та визначеного відповідно до нього розміру страхового відшкодування, може бути висновок автотоварознавчої експертизи.

Проте представник відповідача не скористався правом надати суду вказаний доказ та спростувати в такий спосіб визначений позивачем розмір страхового відшкодування, яке було сплачено ОСОБА_2 .

Ба більше, в постанові від 21.02.2018 у справі № 486/707/16-ц Верховний Суд виснував, що «у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідач відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року цього факту не спростував. Разом з цим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Правове значення для відшкодування майнової шкоди в порядку регресу, за даних обставин, має беззаперечний факт виплати МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування, а тому недійсність звіту № 93/08/2014 щодо вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_5 , не може бути покладено судом в основу ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову».

Таким чином, виходячи з вказаних висновків щодо застосування норм права Верховного Суду, навіть недійсність Звіту, підготовленого оцінювачем ОСОБА_3 , не може бути покладено судом в основу ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані аргументи представника відповідача.

8. Висновки суду

З досліджених судом доказів убачається, що відповідач на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, визнаний винним у виникненні ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль ОСОБА_2 . Відповідач на час ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач сплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 130000,00 грн.

Виходячи з вказаних вище положень ст. 1191 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та сталої практики Верховного Суду, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.

Представником відповідача всупереч засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (ст. 12, 13, 81 ЦПК України) не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували докази, надані позивачем. Фактично правова позиція представника відповідача зводилась до заперечення допустимості та достовірності доказів, наданих позивачем. З підстав, наведених вище, суд вважає вказані заперечення необґрунтованими та відхиляє посилання представника відповідача на недостовірність та недопустимість доказів, зокрема Протоколу технічного огляду та Звіту.

Крім того, суд враховує, що згідно з вказаними вище висновками щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду, обставини справи треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Представником відповідача не надано суду доказів, які б дозволили поставити під обґрунтований сумнів обставини, на які посилався позивач в обґрунтування позову, та вважати вказані обставини менш вірогідними, ніж ті, на які посилався представник відповідача в обґрунтування заперечень проти позову.

Крім того, суд враховує, що згідно з сталою практикою Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

З сукупності досліджених доказів судом встановлено, що автомобіль ОСОБА_2 зазнав механічних пошкоджень під час ДТП, а відтак - ОСОБА_2 було спричинено майнову шкоду. Зазначена майнова шкода була відшкодована позивачем. За таких обставин у позивача виникло право на відшкодування вказаної шкоди в порядку регресу. Відмова в позові в цілому з мотивів незгоди представника відповідача із конкретним розміром вказаної шкоди через заперечення обсягу механічних пошкоджень транспортного засобу та правильності розрахунків оцінювача ОСОБА_3 , на переконання суду, призвела би до порушення вказаних вище засад справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства, адже право позивача на відшкодування вказаної шкоди в порядку регресу базується на імперативних положеннях законодавства України.

Також суд звертає увагу, що згідно із Звітом вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Хюндай», становить 493741,95 грн.

Позивач в даній справі заявив вимогу про відшкодування шкоди в розмірі 130000,00 грн., який майже у чотири рази менший, ніж розмір реальних збитків ОСОБА_2 .

Будь-яких доказів того, що розмір збитків ОСОБА_2 є меншим не тільки за 493741,95 грн., а й меншим за 130000,00 грн., суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 130000,00 грн. та задовольняє позов у вказаній частині.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на проведення оцінки заподіяної майнової шкоди в розмірі 1750,00 грн., суд керується таким.

Положення п. 34.2., 34.4. ст. 34, п. 40.3. ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), які регулюють повноваження МТСБУ щодо залучення аварійних комісарів та експертів, а також інші норми вказаного Закону не передбачають право МТСБУ на відшкодування з боку винної особи витрат, пов`язаних із залученням аварійного комісара або експерта або юридичних осіб (страхових компаній).

Крім того, як вбачається з вказаних вище положень законодавства, залучення аварійних комісарів або експертів або інших юридичних осіб замість власних працівників для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків, є правом, а не обов`язком МТСБУ.

Нормами вказаного Закону, а саме п. 34.3 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), передбачено лише обов`язок страховика (МТСБУ) відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) в разі, якщо потерпілий самостійно обирає аварійного комісара або експерта. Будь-яких інших випадків, коли витрати на аварійного комісара або експерта або залучення інших юридичних осіб (страхових компаній) підлягають відшкодуванню, вказаним Законом не передбачено.

Як вбачається з положень ст. 28, 29 вказаного вище Закону, до складу витрат, що відшкодовуються страховиком (МТСБУ) та які можуть бути стягнуті в порядку регресу, витрати на аварійного комісара та експерта або залучення іншої юридичної особи (страхової компанії) також не входять.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для відшкодування відповідачем витрат в розмірі 1750,00 грн., які пов`язані із залученням позивачем на власний розсуд суб`єкта оціночної діяльності, та відмовляє у вказаній частині позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог суд стягує з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 2448,35 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ) грошові кошти в розмірі 130000,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, ) понесені останнім судові витрати в розмірі 2448,35 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 13.11.2024.

Суддя Д.А. Крівцов