КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №369/1097/23 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук Л.М.
Провадження №22-ц/729/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
Судді цивільної палати Київського апеляційного суду Гаращенка Д.Р. по постанові Київського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі №369/1097/23-ц, за апеляційної скаргою АТ КБ «Приватбанк» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
У січні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву №б/н від 15.01.2020, на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2023 позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.01.2020 року розмірі 77541,95 грн та судовий збір. В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» 26 травня 2023 року подало апеляційну скаргу. Просило рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.04.2023 в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове судове рішення, про задоволення позовних вимог в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначило, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, з огляду на заяву-анкету від 15.01.2020 до позову, яка підписана ОСОБА_1 .

В заяві ОСОБА_1 підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, загальну вартість кредиту. Сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитного договору, зокрема щодо розміру відсотків. Вказує, що до заяви анкети було додано заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 15.01.2020 року, яка підписана відповідачем.

Після отримання кредитної картки 02 березня 2020 року ОСОБА_1 визнала укладення кредитного договору та погодився з його умовами, шляхом активації картки та користування кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків щодо відмови у сплаті відсотків, внаслідок чого було безпідставно відмовлено в їх стягненні з посиланням на непогодження таких умов з відповідачем.

Колегія суддів при ухвалені постанови прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом та судових витрат та ухвалення в цій частині нового судового рішення про задоволенні позову в цій частині.

Висновок колегії обґрунтовано тим, що між ОСОБА_2 і АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Зазначила, що відповідач особистим підписом засвідчила, що приєднується Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», що складає разом із анкетою заявою договір про надання банківських послуг.

Вважала, що суд першої інстанції належним чином не з'ясував обставини по справі, не звернув уваги на те, що у підписаному договорі 15.01.2020 сторони погодили істотні умови договору, зокрема розмір процентної ставки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України судове рішення ухвалюється простою більшістю голосів суддів, що входять до складу суду.

Якщо рішення ухвалюється в нарадчій кімнаті, відповідні питання вирішуються за результатами наради суддів шляхом голосування, від якого не має права утримуватися ніхто з суддів. Головуючий голосує останнім. У разі ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті його підписують усі судді.

Кожен суддя з колегії суддів має право викласти письмово окрему думку, яка не оголошується в судовому засіданні, а приєднується до матеріалів провадження і є відкритою для ознайомлення.

Вважаю помилковим висновок колегії суддів щодо наявності підстав для задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 5264,57 грн., та заборгованість за простроченими відсотками у сумі 9509,36 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 15 січня 2020 року звернувся до АТ КБ «Приватбанк», у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву №б/н від 15.01.2020 року (а.с. 22).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «Приватбанк», станом на 28.11.2022 року за відповідачем обліковується заборгованість, яка в загальному розмірі складає 92315,88 грн., з яких 77541,95 грн., заборгованість за тілом кредиту, 5264,57 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 9509,36 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені ним судові витрати.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог, оскільки позивач на підтвердження в цій частині позову не надав доказів, що сторони погодили в кредитному договорі умови щодо розміру відсотків.

Вважаю обґрунтованим висновок суду першої інстанції, а висновок колегії суддів помилковим, з наступних підстав.

Згідно з анкетою заявою підписаною ОСОБА_1 відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про відкриття поточного рахунку у гривні.

У анкеті заяві було зазначено, що відповідач згоден з тим, що зазначена анкета заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають Договір про надання банківських послуг, а також, те, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку і договором про надання банківських послуг, які розміщено на офіційному сайті privatbank.ua, та отримав примірник договору шляхом самостійної роздруківки.

Водночас, у зазначеній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов кредитного договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, та або прострочений відсотків.

Матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів погодження між сторонами істотних умов кредитного договору, а саме щодо розміру відсотків.

Долучена до позову позивачем заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг не доводить факту погодження розміру відсотків та пені, оскільки містить застереження про те, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 зробила висновок, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Даний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не доводить, який тариф було погоджено між Банком та відповідачем щодо розміру відсотків, пені та штрафів, а містить лише загальні відомості, що картка «Універсальна» є різних видів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CОNTRACT», «Універсальна GOLD».

Згідно зі висновком Верховного суду у складі об`єднаної палати від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20/ провадження № 61-14545сво20 зазначено наступне.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18), вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 03 лютого 2010 року сторони узгодили базову процентну ставку по кредитному ліміту на момент підписання договору в розмірі 2,5 % на місяць з розрахунком 360 днів в році. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності штрафів за порушення зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

У даній справі, яка переглядається апеляційним судом, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети?заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 15.01.2020.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети?заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 15.01.2020, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування. Але зазначена анкета заява містить відомості по двох типах кредитного продукту: Універсальна та Універсальна Голд. Вказані письмові докази не свідчать, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, та повідомлена процентна ставка за користування кредитом та за прострочення повернення кредиту. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом також бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

То відповідно до висновку Верховний Суду у складі Об`єднаної палати у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період (19.02.2019) до моменту звернення до суду із позовом, тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_3 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Зважаючи на те, що умовами Анкети-заяви від 15.01.2020, яка підписана ОСОБА_1 , не передбачено обов`язку останнього щодо сплати та розміру відсотків, а протягом строку користування кредитним коштами з нею не було підписано жодного документу де б зазначалось про її обов`язок сплачувати відсотки та або прострочені відсотки вважаю, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вважаю, що при ухваленні колегією суддів постанови про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками є помилковим, та таким, що не відповідає висновкам Верховного Суду.

Суддя цивільної палати

Київського апеляційного суду Д.Р. Гаращенко