Справа № 465/105/24
Провадження № 2/466/1833/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 червня 2024 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Луців-Шумської Н.Л.

за участі:

секретаря Попенко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 ТзОВ «Росвен Інвест Україна» звернулось у Франківський районний суд м.Львова з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №08677-08/2022 від 13.08.2022 в сумі 31 400,00 грн., та за Договором про надання фінансового кредиту №08674-08/2022 від 13.08.2022 в сумі 31 200,00 грн, а також та судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 13.08.2022р. між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 08677-08/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1.1 Договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором.

ТзОВ «ФК «Інвеструм» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору.

Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув в повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого в договорі.

14.04.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №14042023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, гроші кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.

Відповідно до Додатку №1 (реєстру боржників) до Договору факторингу №14042023 від 14.04.2023, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги склала 31 400грн., з яких: 8000,00грн. заборгованість по тілу кредиту, 23 400грн. заборгованість по відсотках.

Крім цього, 13.08.2022р. між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 08674-08/2022 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п.1.1 Договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених Договором.

ТзОВ «ФК «Інвеструм» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору.

Однак, відповідач, всупереч умовам кредитного договору, порушив взяті на себе зобов`язання, не повернув в повному обсязі кредитні кошти позивачу, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем навіть після спливу строку, встановленого в договорі.

14.04.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТзОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено Договір факторингу №14042023, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги, гроші кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору факторингу у порядку та строки встановлені Договором факторингу.

Відповідно до Додатку №1 (реєстру боржників) до Договору факторингу №14042023 від 14.04.2023, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на дату відступлення права вимоги склала 31 200грн., з яких: 8000,00грн. заборгованість по тілу кредиту, 23 200грн. заборгованість по відсотках.

Таким чином, з боку відповідача відносно позивача має місце порушення зобов`язання, визначеного в Кредитному договорі, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені Кредитним договором або законом.

Ухвалою судді Франківського районного суду м.Львова від 29.04.2024 вказані матеріали справи скеровані для розгляду за підсудністю у Шевченківський районний суд м.Львова.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Львова від 27.05.2024р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

27.06.2024р. відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив зменшити суму відсотків за користування кредитними коштами.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомив. У позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представника позивача.

Відповідач в судове засіданні не з`явився. У відзиві на позовну заяву від 27.96.2024р. просив суд врахувати його скрутне матеріальне становище, його інвалідність, зменшити розмір нарахованих відсотків.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наведених нижче підстав.

Між ТзОВ «Росвен Інвест Україна» та ОСОБА_1 виникли правовідносини в сфері договірних зобов`язань, а саме, з договору кредиту, що регулюються відповідними нормами ЦК України.

Судом встановлено, що 13.08.2022р. між ТзОВ «ФК «Інвеструм», правонаступником якого, згідно Договору факторингу №14042023 від 14.04.2023 є ТзОВ «Росвен Ігнвест Україна», та ОСОБА_1 , шляхом обміну електронними повідомленнями, укладено два Договори про надання фінансового кредиту №08677-08/22 та №08674-08/22, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписані у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

У відповідності до ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Так, на виконання зазначених вимог, ОСОБА_1 було надано одноразовий ідентифікатор W7986 , та, відповідно W1329, для підписання Договорів про надання фінансового кредиту №08677-08/22 та №08674-08/22 від 13.08.2022 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів.

Згідно умов кредитного договору№08677-08/22 від 13.08.2022, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 4000 грн.; строк кредитування 25 днів, тобто до 06.09.2022; за користування кредитом сплачує 36,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,10% на добу.

Згідно умов кредитного договору№08674-08/22 від 13.08.2022, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 4000 грн.; строк кредитування 25 днів, тобто до 06.09.2022; за користування кредитом сплачує 91,25% річних від суми кредиту в розрахунку 0,25% на добу.

ТзОВ «ФК «Інвеструм» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладених кредитних договорів. Даний факт стверджується довідками про перерахування кредитних коштів.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак в порушення зазначених вище норм закону та умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, та допустив заборгованість.

Згідно розрахунку позивача станом на 14.04.2023р. заборгованість за договором № 08677-08/2022 складає 31 400,00грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 8000,00 гривень заборгованість по відсотках 23 400,00 грн.

Згідно розрахунку позивача станом на 14.04.2023р. заборгованість за договором № 08674-08/2022 складає 31 200,00грн., з яких заборгованість по тілу кредиту 8000,00 гривень заборгованість по відсотках 23 200,00 грн.

Вирішуючи спір, суд враховує, що згідно з п.1 ч.2 ст. 11,ч.1 ст. 202 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини, тобто дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті, проте він не є вичерпним.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; По-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини 3 статті 18 Закону "Про захист прав споживачів"); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або Невиконанням ним договору (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 3акону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини 3 статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону).

Згідно частини п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору, (ч.ч.1,2 ст.1056-1 ЦК України).

Згідно умов укладених Договорів про надання фінансового кредиту №08677-08/2022 та №08674-08/22 від 13.08.2022 року сторони визначили суми кредиту, у п.1.2. строк кредиту, у п.1.3 визначили розмір процентів за користування кредитом.

Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що пунктами 1.2, 1.3 сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а не відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання, що настає у разі невиконання зобов`язань за договором. Проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.

За таких обставин, підстав для висновку про несправедливість умов договору в частині встановлення розміру плати за правомірне користування кредитними коштами і визнання їх недійсними судом не встановлено.

Водночас, вирішуючи питання стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в заявленому розмірі, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено в ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ч.4 ст.42Конституції України, держава захищає права споживачів.

Верховний Суд аналізуючи кредитні відносини неодноразово зважав, що позичальником переважно є пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61- 2973св22) зазначено, що договір, як приватноправова категорія, є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Погреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно я частиною першою ст. 637 ЦК України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21) зроблено висновок, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч.3,4 ст.213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contraproferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність, contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка немала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

У Договорі про надання фінансового кредиту № 08677-08/2022 від 13.08.2022р. сторони обумовили суму кредиту 4000,0грн., строк користування кредитом 25 днів, до 06.09.2022, зі сплатою 36,5% річних від суми кредиту в розрахунку 0,10% на добу.

У Договорі про надання фінансового кредиту № 08674-08/2022 від 13.08.2022р. сторони обумовили суму кредиту 4000,0грн., строк користування кредитом 25 днів, до 06.09.2022, зі сплатою 91,25% річних від суми кредиту в розрахунку 0,25% на добу.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак в порядку вказаної правової норми такої позовної вимоги заявлено не було. Тому суд не вправі вийти за межі заявлених вимог з огляду на дію принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Також кредитний договір містив умови, що строк кредитування складає 25 днів до 06.09.2022 року. Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Отже, оскільки, умовами кредитного договору, визначено строк кредитування 25 днів, тобто до 06.09.2022, тому позивач має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 06.09.2022. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме:

за Договором про надання фінансового кредиту №08677-08/2022 від 13.08.2022 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 4100,00 грн. (4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 100,00 грн. - проценти за користування кредитом за період з 13.08.2022 по 06.09.2022)

за Договором про надання фінансового кредиту №08674-08/2022 від 13.08.2022 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 4250,00 грн. (4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 250,00 грн. - проценти за користування кредитом за період з 13.08.2022 до 06.09.2022),

У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє за безпідставністю вимог, про що наведено вище у мотивувальній частині рішення.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 270 ЦПК України, суд ,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6, код за ) заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №08677-08/2022 від 13.08.2022р. в розмірі простроченої заборгованості за кредитом 4 000,00 гривень та відсотки за користування кредитом 100,00грн.,

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (03124, м.Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд.6, код за ) заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №08674-08/2022 від 13.08.2022р. в розмірі простроченої заборгованості за кредитом 4 000,00 гривень та відсотки за користування кредитом 250,00грн., а також 268,40грн. судового збору.

В решті заявлених позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 20 серпня 2024р.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська