ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 619/2103/24

провадження № 22-ц/818/3435/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач- Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року ухвалене у складі судді Овсяннікова В.С.,-

ВСТАНОВИВ:

В березні 2024 року ТОВ «ФК «Ейс» звернулося до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 748953085 від 04.09.2021 у розмірі 28 376 гривень 43 копійки, витрати за сплату судового збору у розмірі 2 422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 04.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір в електронній формі № 748953085, відповідно до ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідач підписав договір шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора, після чого цей електронний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідача, якому були перераховані кошти, відповідно до умом кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника № НОМЕР_1 , у розмірі 14 100,00 гривень, попередньо перевіривши особисті дані Відповідача, платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить Позичальнику. Заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач вказував, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умови кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну суму, відповідач зі свого боку кредитні зобов`язання виконував лише деякий час, здійснюючи часткові платежі та станом на день повернення кредиту та сплати комісії і процентів не виконав у повному обсязі. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, предметом якого є відступлення права вимоги до боржників за кредитними договорами зазначених у відповідних реєстрах та строк дії якого закінчився 28.11.2019. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020, при цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, у зв`язку з чим ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги за кредитним договором №748953085 від 04.09.2021 до Відповідача на загальну суму 26 488,72 гривень. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 та №3 від 30.12.2022 - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 28 376,43 гривень. 04.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторину № 04/08/23-01 від 04.08.2023, згідно з умовами якого, ТОВ «ФК «Ейс» набув право вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 748953085 від 04.09.2021. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 28 376,43 гривень. В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 748953085 від 04.09.2021 перейшло до Позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 28 376,43 гривень, з яких:-13 200 (тринадцять тисяч двісті) гривень 76 копійок - заборгованість по кредиту;15 175 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 67 копійок - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Позивач зазначав, що ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не здійснювало нарахувань заборгованостей за кредитним договором. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування Кредитом в порядку, визначеному Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК "ЕЙС» заборгованості за кредитним договором №748953085 від 04.09.2021 у розмірі 28 376 гривень 43 копійки, витрати за сплату судового збору у розмірі 2 422 гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень

Рішення мотивовано тим, що що ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконала, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості, або його часткового погашення не надала, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд розглянув справу без повідомлення відповідачки, що призвело до порушення всіх основоположних принципів цивільного судочинства. Відповідачку було позбавлено права захистити свої інтереси під час розгляду справи, права на подання відзиву на позовну заяву, права скористатися правовою допомогою. Із змісту рішення суду вбачається, що конверт з ухвалою про відкриття провадження повернувся до суду, що свідчить про необізнаність відповідачки про наявність судового процесу. Факт неотримання конверту з ухвалою про відкриття провадження підтверджується й тим, що відповідачка починаючи з 05.09.2023 є внутрішньо-переміщеною особою та проживає за іншою адресою у с. Ржавець, Харківського району. Скаржник зазначив, що Відповідачка заперечує факт укладення кредитного договору та факт наявності заборгованості, а позивачем не доведено належними доказами розміру заборгованості, періоду заборгованості, не надано розрахунку нарахованих відсотків. Апелянт наголосив, що суд першої інстанції встановив факт переходу права вимоги до позивача лише на підставі викладених в позовній заяві пояснень та тільки останнього договору факторингу №04/08/23-01 від 04.08.2023. Всі попередні договори факторингу суд не досліджував, тому висновок про перехід права вимоги від первинного кредитора до позивача в ході розгляду справи не підтверджено.

Апелянт наголосив, що Позивач стверджує про перехід права вимоги по кредитному договору відповідно до договору факторингу від 28.11.2018, проте на момент укладення договору факторингу ще не існувало зов?язания по кредитному договору ?748953085 від 04.09.2021. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу апелянт зазначив, що в даному випадку покладення на відповідачку витрат на правничу допомогу не відповідає принципу справедливості, оскільки її не було залучено до судового процесу, їй не було надано можливості врегулювати спір у досудовому порядку (вимоги не надходили, телефонним зв?язком позивач не повідомляв про наявність боргу та про відступлення права вимоги). Крім того, витрати на правову допомогу є завищеними та необгрунтованими. В рішенні суду вказано, що позивачем було напрвлено адвокатський запит для підготування позову, проте в рішенні не вказано з якою метою направлявся запит. Всі необхідні документи для подання позову були у розпорядженні позивача. Також, із судового рішення неможливо встановити хто саме надавав позивачу правничу допомогу.

20.09.2024 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 , який діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь кредитора.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне:

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 04.09.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 748953085 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до умов якого Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 14 100,00 (чотирнадцять тисяч сто) гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Кредит надається строком на 140 (сто сорок) днів. Строк дії Договору обчислюється з моменту його укладення Сторонами та до закінчення строку на який надано Кредит, але в будь-якому разі Договір діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань. Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється в розмірі 251,85 (двісті п`ятдесят одна цілих вісімдесят п`ять сотих) відсотків річних, що становить 0,69 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним (далі «Дисконтна процентна ставка»). На умовах викладених в п. 1.6. Договору, до відносин між Сторонами застосовуються умови нарахування процентів за ставкою 474,50 (чотириста сімдесят чотири цілих п`ять десятих) відсотків річних, що становить 1,30 відсотків в день від суми Кредиту за час користування ним (далі «Базова процентна ставка»). Графік платежів складений з розрахунку нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою та складається таким чином, що на дату кожного чергового платежу Позичальнику необхідно повернути частину наданого в користування тіла Кредиту та всі нараховані проценти за користування Кредитом.

Як вбачається з довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідач підписала Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV852JH - 04.09.2021 об 11:59:21 годині. Відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Перерахування грошових коштів позичальнику у розмірі 14 100,00 гривень було здійснено 04.09.2021 об 11:59:32 на банківську карту № НОМЕР_1 (а.с. 20 та зв.бік а.с. 22).

Сторони дійшли згоди усіх істотних умов договору, щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки, а також була обізнаною, що право грошової вимоги може бути передано будь-якій третій особі, згідно п. 2.1.1.6. договору.

28.11.2018, ТОВ Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», уклали договір факторингу № 28/1118-01, за яким право грошової вимоги за кредитним договором № 170149390, перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», строк дії якого закінчився 28.11.2019 (Додаток №13).

28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін (а.с. 36).

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01 (а.с. 32).

31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 (а.с. 29-31).

Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, у зв`язку з чим ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги за кредитним договором №748953085 від 04.09.2021 до Відповідача на загальну суму 26 488,72 гривень.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (а.с. 48-50).

В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: №2 від 03.08.2021 (а.с. 45-47) та №3 від 30.12.2022 (а.с.40-41,48) - якими продовжено строк дії Договору факторингу до 30.12.2024 включно, всі інші умови залишились без змін.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30.05.2023 до Договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 28 376,43 гривень.

04.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторину № 04/08/23-01 від 04.08.2023, згідно з умовами якого, ТОВ «ФК «Ейс» набув право вимагати від Боржників належного виконання всіх зобов`язань за Кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 748953085 від 04.09.2021 (а.с. 28).

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/08/23-01 від 04.08.2023 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 28 376,43 гривень.

В ході передачі прав вимоги за факторинговими договорами, право вимоги за кредитним договором № 748953085 від 04.09.2021 перейшло до Позивача, що свідчить про факт отримання права грошової вимоги до Відповідача в розмірі 28 376 (двадцять вісім тисяч триста сімдесят шість) гривень 43 копійки, з яких: - 13 200 (тринадцять тисяч двісті) гривень 76 копійок - заборгованість по кредиту; - 15 175 (п`ятнадцять тисяч сто сімдесят п`ять) гривень 67 копійок - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом (а.с. 10-11).

Позивач належним чином повідомив Боржника про заборгованість за Кредитним договором № 748953085 від 04.09.2021, а саме 01.03.2024 відправив лист-повідомлення, в якому зазначив про намір стягнення заборгованості в судовому порядку. Проте, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання за вищевказаним кредитним договором (зв. бік а.с. 12, 44).

На виконання ухвали суду від 08.04.2024 про витребування інформації, АТ «ТАСКОМБАНК» було надано інформацію, про те, що 04.09.2021 було дійсно пераховано кошти у сумі 14 100 (чотирнадцять тисяч сто) гривень на банківську картку № НОМЕР_2 .

З реєстру, який АТ «ТАСКОМБАНК» додає до листа, вбачається, що 04.09.2021 об 11:59:30 на банківську картку № НОМЕР_2 було зараховано 14 100 (чотирнадцять тисяч сто) гривень (а.с. 72-74).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору

У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1 ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Апеляційний суд встановив, що на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 28.11.2018 боргові зобов`язання за кредитним договором № 748953085 від 04.09.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору, на час укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018. Суд першої інстанції на дану обставину уваг не звернув.

Колегія також звертає увагу, що доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 позивачем не надано.

Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги №28/1118-01 від 28.11.2018 сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Із вказаного слідує, що вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 04.09.2021 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем.

Отже між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28.11.2018 не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 підлягає задоволенню, відповідно судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2906,88 грн слід стягнути з ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс`на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) 2906 (дві тисячі дев`ятсот шість) грн 88 коп судового збору сплаченого в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук