Єдиний унікальний номер 725/6967/24
Номер провадження 2/725/1346/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі

головуючого судді Галичанського О.І.,

при секретарі судових засідань- Симик І.М.,

за участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 . адреса реєстрації : АДРЕСА_2 ) про встановлення факту , що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом .

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує, що перебував у шлюбі із ОСОБА_2 , з 14.07.2007 року по 21.04.2016 рік. Шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Вказує, що у шлюбі народилася донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Додатково вказує, що донька за їх домовленістю з відповідачкою, після розірвання шлюбу проживає разом з ним .

Посилаючись на норми матеріального права, просив суд встановити факт , що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовільнити. Вказав , що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує доньку. Відповідачка з донькою ОСОБА_3 бачиться вкрай рідко.

Відповідачка у судове засіданні не з`явилася. Скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Заслухана у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 пояснила , що проживає разом батьком більше 3 років. Він забезпечує її усім необхідним, повністю забезпечує всі її матеріальні потреби . З матір`ю бачиться рідко. Бажає і надалі проживати з батьком, оскільки це відповідає її бажанням і волевиявленню.

Суд, заслухавши думку сторін по справі , дослідивши письмові докази , приходить до висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.1 ст .4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України- кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. ( ч.1 ст .82 ЦПК України).

Суд не має сумніву , щодо достовірності обставин , які визнаються усіма учасниками справи.

Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає до уваги визнання позову відповідачкою , оскільки воно не суперечить Закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено , що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.04.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 14.07.2007 р. Від стягення аліментів ОСОБА_2 відмовилась.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 8).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ч 1, ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей (ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Проживання дитини разом із батьками є водночас її правом ,а обов`язком батьків є утримання дитини.

Незаперечення проти задоволення позову з боку відповідачки не позбавляє її права на спілкування з дитиною і обов"язку приймати участь у її утриманні та вихованні.

Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів дітей , враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Неповнолітня ОСОБА_4 у судовому засіданні висловила свою думку щодо бажання проживати й надалі з батьком , з яким проживає окремо від матері тривалий час . Такий стан речей їй подобається , відповідає її інтересам.

Вік і рівень розвитку дитини дозволяють їй усвідомлено висловити думку стосовно питання визначення місця проживання .

Згідно постанови Верховного суду від 22.05.2024 у справі № 754/3063/22 -думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків. При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

Суд приймає позицію , висловлену неповнолітньою дитиною .

Крім того, матеріали справи містять Акт обстеження житлових умов , згідно якого ОСОБА_1 зареєстрований та проживає разом з донькою ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Даний будинок на праві приватної власності належить позивачу , що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано у 2016 році. Їх спільна донька ОСОБА_3 проживає з батьком більше 3 років. Позивач фінансово забезпечений і здатний забезпечити належний розвиток дитини.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини , враховуючи її вік , приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, враховуючи факт окремого проживання відповідачки від доньки , інші обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Таке відповідає волевиявленню сторін і самої дитини . Можливість встановлення факту такого проживання і утримання , передбачена п.2 ч.1 ст. 315 ЦПК України.

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , керуючись ст.ст.110,112,114, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст.76,81, 258, 259, 264, 265, 268,315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити .

Встановити факт , що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський