КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/4246/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів (вкладів, процентів та штрафних санкцій),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вказаним позовом, який обґрунтували тим, що 03 липня 2013 року їх батько ОСОБА_3 та Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» уклали депозитний договір № SAMDN2822.

На виконання цього договору ОСОБА_3 вніс 4 477,00 дол. США на рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2018 року № PVRLTSSN30J8EC76, залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 становив 4 507,42 дол. США.

Позивачі зазначали, що ОСОБА_3 мав також у АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_2 (із залишком коштів у розмірі 2 460,29 дол. США), рахунок № НОМЕР_3 (із залишком коштів у розмірі 32 626,79 грн), депозитний рахунок № НОМЕР_4 (із залишком коштів у розмірі 20 000,00 дол. США) та рахунок № НОМЕР_5 (із залишком коштів у розмірі 0,24 грн), що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 08 травня 2018 року № PVRLTSSN30J8EC76.

У зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя навесні 2014 року, рахунки ОСОБА_3 відповідач безпідставно заблокував та припинив нарахування відсотків.

Позивачі мотивували позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 їх батько ОСОБА_3 , який знаходився в Ізраїлі, помер.

Нотаріус Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. завела спадкову справу № 31/2017. Номер спадкової справи у спадковому реєстрі: 60111960.

28 вересня 2021 року нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. видала позивачам довідку про склад спадкоємців, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями ОСОБА_3

28 вересня 2021 року позивачі звернулися до банку із заявою про розірвання депозитних договорів, видачу вкладів, відсотків та залишків коштів на карткових рахунках, яка отримана АТ КБ «ПриватБанк» 30 вересня 2021 року.

Станом на 28 жовтня 2021 року зазначені в заяві вимоги відповідачем безпідставно невиконані.

Посилаючись на частину другу статті 1060 ЦК України, пункт 2.2.1.35. Умов та правил надання банківських послуг та з урахуванням поданої у грудні 2021 року заяви про збільшення позовних вимог, позивачі просили суд:

розірвати депозитний договір від 03 липня 2013 року № SAMDN2822 та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 238,5 дол. США 50 % від суми вкладу за цим договором, 1 362,31 дол. США 50 % від суми відсотків за цим договором, 1 230,14 дол. США 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_2 ; 16 313,39 грн 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_3 ; 10 000,00 дол. США 50 % від коштів на рахунку № НОМЕР_4 ; 0,12 грн 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_5 ;

розірвати депозитний договір від 03 липня 2013 року № SAMDN2822 та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 2 238,5 дол. США 50 % від суми вкладу за цим договором, 1 362,31 дол. США 50 % від суми відсотків за цим договором, 1 230,14 дол. США 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_2 ; 16 313,39 грн 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_3 ; 10 000, 00 дол. США 50 % від коштів на рахунку № НОМЕР_4 ; 0,12 грн 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_5 ;

стягнути з відповідача на їх користь пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за депозитним рахунком № 6587, за період з 04 жовтня до 09 грудня 2021 року у розмірі 40 200,00 дол. США.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2 238,5 дол. США 50 % від суми вкладу за договором від 03 липня 2013 року № SAMDN2822; 1 362,31 дол. США 50 % від суми відсотків за договором від 03 липня 2013 року № SAMDN2822; 1 230,14 дол. США 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_2 ; 16 313,39 грн 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_3 ; 10 000,00 дол. США 50 % від коштів на рахунку № НОМЕР_4 ; 0,12 грн. 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_5 .

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 2 238,5 дол. США 50 % від суми вкладу за договором від 03 липня 2013 року № SAMDN2822; 1 362,31 дол. США 50 % від суми відсотків за договором від 03 липня 2013 року № SAMDN2822; 1 230,14 дол. США 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_2 ; 16 313,39 грн 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_3 ; 10 000,00 дол. США 50 % від коштів на рахунку № НОМЕР_4 ; 0,12 грн 50 % від залишку коштів на рахунку № НОМЕР_5 .

У решті вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в розмірі 11 350,00 грн .

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, Кобзар Ю. Б., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові в цій частині, у решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з неправильним застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження права власності спадкоємців на спадкове майно, а саме грошові кошти на депозитних та карткових рахунках, оскільки в матеріалах справи є тільки довідка нотаріуса про склад спадкоємців, але немає свідоцтва про право на спадщину або рішення суду про визнання права та ці грошові кошти; суд першої інстанції помилково встановив факт виникнення між сторонами договірних правовідносин та не перевірив наявність самих договорів та доказів внесення грошових коштів на рахунки банку.

Вказувала, що суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення відповідача щодо перерахуванням банком на підставі договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року грошових коштів ОСОБА_3 на рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», яке і є новим боржником за спірними договорами. Договір переведення боргу від 17 листопада 2014 року недійсним не визнаний, а тому є обов`язковим для виконання своїх обов`язків новим боржником перед кредиторами.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася також на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не порушує та не оспорює права позивачів, оскільки зобов`язання за спірними договорами повинно виконувати саме ТОВ «ФК «Фінілон».

Вважає, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» з 17 листопада 2014 року не є боржником за спірними договорами, то відсутні підстави для нарахування та стягнення з банку відсотків. Суд першої інстанції помилково здійснив розрахунок відсотків за договором від 03 липня 2013 року № SAMDN2822 за період з 04 березня 2014 року до 27 жовтня 2021 року та не врахував заяву про дострокове розірвання депозитного договору від 28 вересня 2021 року, отриману банком 30 вересня 2021 року та відповідно розірвання договору через 2 банківські дні після отримання заяви вкладника з 03 жовтня 2021 року (висновок Великої Палати Верховного Суду щодо відсутності підстав для нарахування відсотків на вклад після дати розірвання договору викладений у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 320/5115/17).

В апеляційній скарзі відповідач також зазначила про те, що суд першої інстанції порушив пункт 3 частини першої статті 141 ЦПК України та не врахував, що позовні вимоги задоволені частково, а тому судовий збір слід стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам.

29 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивачів - адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що зібрані у матеріалах справи докази свідчать про факт виникнення між сторонами договірних правовідносин, що підтверджено належними доказами, та ці обставини відповідачем не спростовані. Факт внесення грошових коштів підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк» про наявність коштів на рахунках позивача, вимоги позивачів до відповідача про розірвання договору і повернення вкладу виконані не були. Посилання відповідача на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за спірними договорами, оскільки уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, є необґрунтованими, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України, боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.1. Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 указаного Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Згідно із пунктом 1.17 глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174 за операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, за нормами вказаної Інструкції на квитанції повинні міститися: підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Встановлено, що 03 липня 2013 року ОСОБА_3 (батько позивачів) та ПАТ «КБ «ПриватБанк» уклали депозитний договір № SAMDN2822.

На виконання цього договору, на рахунок № НОМЕР_1 були внесені 4 477,00 дол. США.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № PVRLTSSN30J8EC76 від 08 травня 2018 року залишок коштів на рахунку № НОМЕР_1 становив 4 507,42 дол. США.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 08 травня 2018 року № PVRLTSSN30J8EC76 ОСОБА_3 мав у АТ КБ «ПриватБанк»: рахунок № НОМЕР_2 (із залишком коштів у розмірі 2 460,29 дол. США), рахунок № НОМЕР_3 (із залишком коштів у розмірі 32 626,79 грн), депозитний рахунок № НОМЕР_4 (із залишком коштів у розмірі 20 000,00 дол. США) та рахунок № НОМЕР_5 (із залишком коштів у розмірі 0,24 грн).

У зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя навесні 2014 року, рахунки ОСОБА_3 відповідач заблокував та припинив нарахування відсотків.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до частин першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Згідно із статтею 66 Закону України «Про нотаріат» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Відповідно до статті 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Заповіт, складений після того, як було зроблене розпорядження банку (фінансовій установі), повністю або частково скасовує його, якщо у заповіті змінено особу, до якої має перейти право на вклад, або якщо заповіт стосується усього майна спадкодавця.

Відповідно до пункту 26 договору від 03 липня 2013 року № SAMDN2822, виплата вкладу спадкоємцю проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом.

Як вбачається з матеріалів справи, батько позивачів ОСОБА_3 , який знаходився в Ізраїлі, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. завела спадкову справу № 31/2017. Номер спадкової справи у спадковому реєстрі: 60111960.

28 вересня 2021 року нотаріус Шостої київської державної нотаріальної контори Прудь Н. В. видала позивачам довідку про склад спадкоємців, відповідно до якої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями ОСОБА_3

28 вересня 2021 року позивачі надіслали заяву АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання депозитних договорів, видачу вкладів, відсотків та залишків коштів на карткових рахунках.

Відповідно до наведеного розрахунку суми боргу та штрафних санкцій за договором № SAMDN2822 від 03.07.2013 року, сума вкладу - 4477 доларів США. Відсотки за період з 04.03.2014 року по 27.10.2017 року становить 2724,62 дол. США (4477*8%/365*2795 днів). Залишок коштів на рахунку № НОМЕР_2 - 2460,29 дол. США, залишок коштів на рахунку № НОМЕР_3 - 32 626,79 грн, кошти на рахунку № НОМЕР_4 - 20 000 дол. США, залишок коштів на рахунку № НОМЕР_5 - 0,24 грн.

Згідно з статтею 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Проте позивачі не надали документу для підтвердження права власності на спадкове майно, а саме грошових коштів на депозитних та карткових рахунках.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо відсутності права власності спадкоємців на спадкове майно, а саме грошові кошти на депозитному та карткових рахунках, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність у сторін договірних відносин. Адже у відповідності до ст. 608 ЦК України договір припинив свою дію у зв`язку зі смертю кредитора - спадкодавця ОСОБА_3 .. З урахуванням того, що позивачі не є сторонами договору, їх позовні вимоги при розірванні договорів та стягнення штрафу санкцій не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачі не довели відповідними доказами наявності у них права на спадкове майно та на звернення з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів, розміщених на депозитних та карткових рахунках у порядку спадкування, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Зазначена вище обставина справи не враховано судом першої інстанцій під час вирішення спору, а відтак рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не повно та не вірно оцінив докази наявні в матеріалах справи та як наслідок дійшов до помилкових висновків про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні з апеляційної скаргою відповідач сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 17 025,00 грн.

Частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У частині шостій статті 141 ЦПК України вказано, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору, то судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 17 025,00 грн необхідно компенсувати АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до статті 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів (вкладів, процентів та штрафних санкцій) - відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) судовий збір за подання апеляційної скаргу у розмірі 17 025 (сімнадцять тисяч двадцять п`ять) грн за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «09» лютого 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник