ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7136/24 Справа № 932/8330/23 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості (суддя першої інстанції Кондрашов І.А.),

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором 491060477 у розмірі 66838,73 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 (на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (заборгованість за кредитним договором №491060477 у розмірі 66 838 гривень, 73 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2 684 гривні 00 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з неповним дослідженням обставин справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції здійснив неправильне дослідження та оцінку доказів, та помилково зазначив в оскаржуваному рішенні, що спосіб видачі кредитних коштів Позивачем Відповідачу це переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 та підтвердженням видачі (перерахування) кредитних коштів Позивачем Відповідачу є Виписка по особовому рахунку № НОМЕР_1 та Меморіальний ордер № 851450434 від 12.01.2022 року

Зазначає, що позивачем не було додано до позовної заяви жодного доказу, який би підтвердив отримання Відповідачем кредитних коштів у відповідному розмірі.

Позивачем не надано в суд першої інстанції належних та допустимих доказів, які б підтверджували, яку саме Угоду про надання споживчого кредиту, та Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», було погоджено Відповідачем та те, що Відповідач був ознайомлений саме з ними, підписуючи Оферту, а також підписання документів саме Відповідачем.

Матеріали справи не містять угоди про використання Позивачем факсимільного підпису, укладеної між Позивачем та Відповідачем.

ОСОБА_2 просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 66838,73 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30 =90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.01.2022 ОСОБА_1 надав АТ «Альфа-Банк» оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491060477.

Відповідно умов оферти, сума кредиту 47 891,27 грн., процентна ставка 39,90% річних, строк кредиту 36 місяців (12.01.2025), мета кредиту повернення заборгованості за кредитним договором №630921344, спосіб видачі переказ коштів на рахунок № НОМЕР_1 .

У цей же день, АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання споживчого кредиту №491060477, шляхом надання акцепту пропозиції на укладення угоди.

З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що її розмір станом на 28.02.2023 становить 66 838,73 грн. та складається з: 47 181,65 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19 657,08 грн. заборгованість за відсотками.

Також на підтвердження заявлених вимог позивачем надано виписку по рахунку № НОМЕР_1 та копію меморіального ордера №851450434.

Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк» суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт не виконання позичальником договірних зобов`язань, що виразилися у не внесенні чергових платежів та стало передумовою для реалізації механізму стягнення заборгованості, яка становить 66 838,73 грн. та складається з: 47 181,65 грн. заборгованість за тілом кредиту; 19 657,08 грн. заборгованість за відсотками,

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Сенс Банк» виконало своєчасно і повністю, надавши кредиті ресурси в повному обсязі, а позичальником ОСОБА_1 було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит.

На підтвердження обставин укладення кредитного договору банк надав: оферту на укладення угоди про надання споживчого кредиту № 491060477 від 11.01.2022 року, в якій вказано дату повернення кредиту 12.01.2025 року, анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування, паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку, відповідач користувався отриманою кредитною карткою та частково погашала утворену заборгованість, що у свою чергу свідчить про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 491060477 та укладання кредитного договору.

З урахуванням вищезазначеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, що свідчить про порушення прав банку, тому кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення грошових коштів.

Апеляційний суд вважає, що Банком належними доказами доведено факт укладення кредитного договору з відповідачем та надання йому кредитних коштів, а у свою чергу відповідачем взяті на себе зобов`язання у повному обсязі не виконані та не погашено заборгованість.

Доводи скарги стосовно того, що судом першої інстанції невірно оцінив спосіб надання кредитних коштів на рахунку апеляційний суд вважає, безпідставними оскільки, доказами підтверджено як отримання кредитних коштів так їх ї переведення на рахунок від подача Банком та відповідачем Банку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, які доведені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий банком розрахунок заборгованості не відповідає вимогам чинного законодавства та не може бути належним доказом наявності заборгованості, є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять та скаржником не надано ні суду першої інстанції, ні апеляційної інстанції контеррозрахунок, який би спростував доводи банки. Окрім того, у разі не згоди із приведеним розрахунком заборгованості, остання мала право на призначення судом експертизи, для встановлення правильності розрахунку заборгованості, проте останньою таке клопотання заявлено не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення.

Керуючись ст. 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта