Справа № 465/7033/22 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В. Є.
Провадження № 22-ц/811/2455/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м.Львів

Справа № 465/7033/22

Провадження № 22ц/811/2455/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційні скарги ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Жовкві 12 липня 2023 року у складі судді Мікули В.Є., у справі за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановив:

30 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 21 500 грн. простроченої суми заборгованості, 3 881,78 грн. пені, 3944,70 грн. збитків від інфляції та 447,08 грн. - 3% річних від простроченої суми. В обґрунтування позову посилається на те, що 26 січня 2022 року він як споживач, зробив замовлення міжкімнатних дверей (товару) у ФОП ОСОБА_3 (магазин Portes) на АДРЕСА_1 відповідно до рахунку-фактури № 3677 від 26 січня 2022 року. Загальна вартість замовлення становила 30 400 грн. Зазначає, що він (позивач) здійснив передоплату товару у сумі 21 500 грн. Строк виконання зобов`язання в порядку усної домовленості встановлено 1 місяць. Після здійснення оплати відповідач не виконав свої зобов`язання. На момент звернення до суду ОСОБА_3 відмовився поставити товар та не повернув внесені у якості передоплати кошти за товар у розмірі 21 500 грн. Просить позов задовольнити.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 24 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 21 500 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили сторони.

ОСОБА_2 вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права в частині відмови у позові. Просить рішення суду у зазначеній частині скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову. Посилається на доводи позовної заяви. Зазначає, оскільки що відповідач прострочив виконання зобов`язання, то стягненню на його користь підлягають пеня у розмірі 3 881,78 грн., збитки від інфляції - 3 944,70 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості - 447,08 грн., які нараховуються з моменту порушення обумовленого строку на виконання зобов`язання (8 березня 2022 року), та до моменту звернення до суду першої інстанції (15 листопада 2022 року). Вказує, що ФОП ОСОБА_3 не надано доказів наявності форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що об`єктивно унеможливили виконання відповідачем зобов`язання. Вважає, що настання обставини непереборної сили саме для ФОП ОСОБА_3 чи його контрагентів не підтверджена належними доказами, як це передбачено ст. 617 ЦК України, тому відповідач не може бути звільненим від виконання самого зобов`язання та відповідальності за його порушення. Стверджує, що він (позивач), як покупець, виконав свій обов`язок зі здійснення авансового платежу, натомість продавець ФОП ОСОБА_3 не передав придбаного товару у обумовлений сторонами строк, що свідчить про істотне порушення договору, та не повернув авансового платежу. На підставі зазначеного, у нього ( ОСОБА_2 ) виникло право на застосування наслідків такого порушення.

ФОП ОСОБА_3 не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. Вважає рішення у зазначеній частині незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Вказує, що ОСОБА_2 26 січня 2022 року здійснено у нього (відповідача) замовлення на виготовлення міжкімнатних дверей, що було оформлено рахунком - фактурою № 3677. Позивачем здійснено передоплату товару у розмірі 21 500 грн. Зазначає, що він (ФОП ОСОБА_4 ) є дилером, який на території м. Львова здійснює продаж дверей вхідних та міжкімнатних ГМ «Фабрика дверей «Папа Карло», виробником яких є ТОВ «ОЛВУД», місцезнаходження: Україна. Харківська область, м. Дергачі, вул. 23 серпня, буд. 6. корпус «В». Замовлення ОСОБА_2 стосувалося саме дверей зазначеної торговельної марки, а тому може бути вироблене виключно ТОВ «ОЛВУД». Іншого способу виконання замовлення не існує. Вказує, що після оформлення замовлення від ОСОБА_2 він (ФОП ОСОБА_3 ), як регіональний дилер скерував це замовлення виробнику - ТОВ «ОЛВУД», замовленню присвоєно № М 59340. Стверджує, що таке замовлення перебувало на стадії виготовлення та після завершення мало бути негайно відвантажене дилеру та направлене у м. Львів для передання замовнику (позивачу). Посилається на те, що 24 лютого 2022 року розпочалося широкомасштабне військове вторгнення росії на територію України. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні оголошено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався і триває по даний час. Вказує, що внаслідок ворожих обстрілів міста Харкова та Харківської області було зруйновано обидва виробничих майданчики підприємства (у м.Дергачі та у м.Харкові), зруйновано частину виробничих приміщень, у яких знаходилося обладнання та замовлення у різному ступені готовності, офіс, а також повністю згорів склад готової продукції, що стверджується листом Фабрики дверей «Пана Карло» від 23 травня 2022 року та фотографій зруйнованої фабрики. Цим же листом ОСОБА_5 повідомила дилерів та замовників про цю обставину та зазначила: «Усі кошти, оплачені на фабрику за продукцію, яку не вдалося зробити, будуть повернуті. Оскільки підприємство не працює з 24 лютого, на сьогоднішній день ми не маємо можливості зробити такі повернення. Вони будуть здійснюватися після того, як підприємство почне працювати та відновиться до рівня, коли такі процеси стануть можливими». Зазначає, що він (відповідач) був позбавлений можливості виконати замовлення позивача та поставити йому міжкімнатні двері згідно з рахунком-фактурою № 3677 внаслідок непереборної сили, а саме ворожих обстрілів міста Харкова та Харківської області.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 належить залишити без задоволення, апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 - задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що позивачем передано відповідачу ФОП 21 500 грн. за товар згідно рахунку № 3677 від 26 січня 2022 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 6536 від 8 лютого 2022 року.

У зазначеному рахунку-фактурі відповідач зазначений як постачальник позивачу дверей та фурнітури.

Сторони не заперечують, що відповідач зобов`язався поставити позивачу вказаний товар.

Відповідач свого зобов`язання перед позивачем щодо поставки замовлених дверей не виконав, у зв`язку з чим 1 серпня 2022 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів в розмірі 21 500 грн., сплачених в якості авансу, протягом 7 календарних днів з моменту вручення вимоги. Після отримання претензії кошти позивачу повернуті не були.

Оскаржуване рішення суду мотивовано наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1, 2 ст. 631 цього Кодексу, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 656 цього Кодексу предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його.

Встановлено, що сторони уклали договір купівлі-продажу в усній формі, який є укладеним з моменту досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, а саме предмету договору, строку поставки, ціни договору, передоплати.

Між сторонами укладено договір роздрібної купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 704 ЦК України якщо договір роздрібної купівлі-продажу укладено з умовою про доставку товару покупцеві, продавець зобов`язаний у встановлений договором строк доставити товар за місцем, указаним покупцем, а якщо місце передання товару покупцем не вказане, - за місцем проживання фізичної особи-покупця або місцезнаходженням юридичної особи-покупця. Договір роздрібної купівлі-продажу з умовою про доставку товару покупцеві є виконаним з моменту вручення товару покупцеві, а у разі його відсутності - особі, яка пред`явила квитанцію або інший документ, що засвідчує укладення договору або оформлення доставки товару, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 615 цього Кодексу у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) - це надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.

28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України оприлюднила офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин, яким визнала військову агресію рф проти України форс-мажорними обставинами з 24 лютого 2022 року.

Обставини форс-мажору, за загальним правилом, звільняють сторони від відповідальності за порушення зобов`язання, тобто від нарахування неустойки (штрафу, пені) за неналежне виконання зобов`язань. Таким чином, введення воєнного стану на території України є форс-мажором та може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Однак, настання обставини непереборної сили не може бути підставою для звільнення особи від обов`язку повернути безпідставно збережені кошти.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених вимог з огляду на таке.

Встановлено, що відповідач ФОП ОСОБА_4 є дилером, який на території м. Львова здійснює продаж вхідних та міжкімнатних дверей ГМ «Фабрика дверей «Папа Карло», виробником яких є ТОВ «ОЛВУД», місцезнаходження: Україна, Харківська область, м. Дергачі, вул. 23 серпня, буд. 6. корпус «В». Виробничі потужності товариства постраждали внаслідок збройної агресії рф, що зумовило припинення діяльності товариства по виробництву продукції, у тому числі призвело до не виконання замовлення позивача згідно.

Відповідачем надано докази того, що внаслідок ворожих обстрілів міста Харкова та Харківської області зруйновано обидва виробничих майданчики виробника - ТОВ «ОЛВУД» (у м.Дергачі та у м.Харкові), зруйновано частину виробничих приміщень, у яких знаходилось обладнання та замовлення у різному ступені готовності, офіс, а також повністю згорів склад готової продукції.

В частині задоволених позовних вимог суд першої інстанції посилається на ст.1212 ЦК України.

Зазначеною нормою регулюються правовідносини, що виникли у зв`язку з набуттям чи збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі №6-2978цс15 та від 3 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Згідно із постановами Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 та від 22 березня 2021 року у справі №760/18229/15-ц, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, для яких характерним є спосіб повернення майна, переданого за договором, виключає можливість пред`явлення позову в порядку ст.1212 ЦК України.

Відповідно до постанов Верховного Суду України від 23 березня 2016 року у справі № 6-2978цс 15, від 25 лютого 2015 року у справі № 3- 11гс15, від 25 березня 2015 року у справі № 3-5гс15, від 22 січня 2013 року у справі № 5006/18/13/2012, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс 14 в такому випадку права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права.

Згідно із ч. 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_3 був позбавлений можливості виконати замовлення позивача та поставити йому міжкімнатні двері згідно з рахунком-фактурою № 3677 внаслідок непереборної сили, а саме тих обставин, що внаслідок ворожих обстрілів міста Харкова та Харківської області зруйновано обидва виробничих майданчики виробника - ТОВ «ОЛВУД» (у м.Дергачі та у м.Харкові), зруйновано частину виробничих приміщень, у яких знаходилось обладнання та замовлення у різному ступені готовності, офіс, а також повністю згорів склад готової продукції, в тому числі і продукція, виготовлена на замовлення позивача.

Зазначені обставини не залежать від відповідача та виробника продукції, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними і саме вони спричинили неможливість виконання зобов`язання перед позивачем. Такі обставини спричинили не тимчасову неможливість фізичного виконання замовлення із виготовлення дверей, але і неможливість повернення коштів.

Правовим наслідком неможливості виконання зобов`язання є не повернення коштів, а відтермінування виконання зобов`язання до закінчення дії обставин непереборної сили.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 21 500 грн., як безпідставно набутих коштів, підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в позові ОСОБА_2 в частині вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних в розмірі 8 273,56 грн.

У цій частині висновки суду є мотивованими, відповідають встановленим обставинам, судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не спростовують висновків суду. Пдстави для скасування рішення суду в цій частині не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 12 липня 2023 року в частині стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 21 500 грн.,- скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 січня 2024 року.

Головуючий-______________________Т.І.Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ________________ Р.В. Савуляк