Справа № 288/3335/23
Провадження № 2/288/122/24
13 лютого 2024 року смт. Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника Служби у справах дітей Попільнянської селищної ради- Панчука В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської селищної ради про визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської селищної ради про визначення місця проживання дитини, в якій вказує, що з грудня 2014 року вона проживала разом з відповідачем без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 .
12 лютого 2016 року Виконавчим комітетом Саверецької сільської ради Попільнянського району Житомирської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис № 1.
В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_5 , і його батьками в свідоцтві про народження вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .
Починаючи з 2019 року стосунки між сторонами почали погіршуватись. Спільне життя не склалось із-за різних поглядів на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, на підставі чого в сім`ї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали чужими людьми. Так як чоловік здійснював домашнє насильство відносно неї, то вона в квітні 2023 року зняла квартиру та переїхала проживати окремо від відповідача. Діти проживали з відповідачем та часто приходили до позивача. З травня 2023 року дочка перейшла жити до позивача, а син проживав з відповідачем та продовжував періодично приходити до позивача. Відповідач, щоб не сплачувати аліменти, не віддавав позивачу сина.
17 липня 2023 року рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач вчиняв перешкоди її спілкуванню з сином, настроював дитину проти неї.
З метою уникнення конфліктів та запобігти морального травмування сина позивач майже не спілкувалась з дитиною. З початку навчального року син пішов до школи і позивач бачилась з ним лише в школі. Відповідач залякав дитину і син боїться підходити до неї. Відповідач стверджував, що він повністю забезпечує дитину, проте позивач знає, що він ніде не працює, зловживає алкоголем та періодично вчиняє насильство відносно неї, вчить дитину нецензурної лайки, вживає алкоголь разом з друзями в присутності дитини, настроює сина проти сестри. Часто приходить за дитиною в школу перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. На даний час відповідач притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо позивача, і вона вважає, що він не може належним чином виховувати сина, а своєю поведінкою та способом життя негативно впливає на розвиток сина.
Син ОСОБА_5 , бажає проживати разом з позивачем та навчатись в Саверецькій філії І-ІІ ступенів Попільнянського ліцею, де він і навчався раніше.
Визначення місця проживання дитини разом з позивачем не позбавляє батька права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у його вихованні.
Позивач вважає, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з нею відповідає інтересам дитини.
Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до норм п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Згідно пункту 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до Судових викликів № 288/3335/23/849/24 від 12 січня 2024 року та № 288/3335/23/1912/24 від 30 січня 2024 року розміщених на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет, відповідач ОСОБА_1 повідомлений про судові засідання, які відбудуться 30 січня 2024 року о 13.00 годині та 13 лютого 2024 року о 09.00 годині.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України, визначено, що відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи: Служби у справах дітей Попільнянської селищної ради в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог.
Суд, вислухавши позивача, її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 жовтня 2015 року Виконавчим комітетом Саверецької сільської ради Попільнянського району Житомирської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , актовий запис № 3 /а.с. 7/.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 травня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , актовий запис № 1311 /а.с. 8/.
Згідно рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2023 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 розірвано /а.с. 10/.
Як вбачається з вироку Попільнянського районного суду Житомирської області від 15 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 КК України та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом 1 року 6 місяців іспитового строку /а.с. 11-12/.
Відповідно до Акту обстеження матеріального - побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи, виданого 14 вересня 2023 року старостою Саверецького старостинського округу Попільнянської територіальної громади, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 . Фактично вона разом з дочкою проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Винаймає будинок. Розлучена. З 24.04.2023 року її сім`я перебуває під соціальним супроводом, як така, що потрапила в складні життєві обставини через домашнє насильство чоловіка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Сама утримує доньку ОСОБА_6 , а сина ОСОБА_7 колишній чоловік не віддає для спілкування. Він маніпулює сином: налаштовує його проти матері. ОСОБА_1 вживає спиртні напої, не контролює свої емоції, він імпульсивний, агресивний в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_9 потребує юридичної допомоги /а.с. 13-14/.
Згідно Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини № 11 від 10.11.2023 року, виданого Попільнянською селищною радою Житомирського району Житомирської області, комісія вирішила надати висновок щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 /а.с. 15/.
Як вбачається з характеристики, виданої Саверецькою філією І-ІІ ступенів Попільнянського ліцею Попільнянської селищної ради Житомирської області, ОСОБА_10 навчається в даній школі з першого класу, Віра систематично відвідує навчальний заклад, пропускає заняття лише через хворобу. У колективі дівчинка почуває себе комфортно, спілкується з усіма однокласниками, дуже товариська, не конфліктує, має в класі позитивний статус. Віра виховується в неповній сім`ї. Мама приділяє достатньо уваги вихованню та навчанню дівчинки. Віра завжди має охайний вигляд. Дівчинка забезпечена шкільним приладдям та речами, які необхідно для навчання в школі /а.с. 16/.
Відповідно до характеристики, виданої ПСП «Саверці», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , працює на посаді доглядальниця телят ВРХ з 2019 року. Загальний стаж на посаді 4 роки. За час роботи зарекомендувала себе як відповідальний і дисциплінований працівник. Завдання керівництва виконує якісно і в установлений строк, неодноразово залишалась на усне прохання керівництва на роботі після завершення робочого часу для вирішення проблем під час різних ситуацій пов`язаних з роботою. За характером спокійна та врівноважена. У колективі з усіма підтримує рівні, дружні відносини /а.с. 17/.
Згідно Висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Житомирського району Житомирської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3 » № 130 від 01.12.2023 року, вирішено визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_1 /а.с. 26, 27/.
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно статті 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.
Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).
При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач спокійна та врівноважена, має постійне місце проживання та роботи, стабільний дохід, на роботі характеризується з позитивної сторони, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини, мати спроможна надати сину належний рівень розвитку та постійного піклування, приділяє дитині багато уваги, опікується духовним та інтелектуальним його розвитком, отже належним чином відноситься до своїх батьківських обов`язків. При цьому суд не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.
Відтак, враховуючи вік сина, а також обставини того, що мати, яка має де проживати, працює, виявляє турботу про дитину, належним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню своїх дітей, веде звичний спосіб життя, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення дитини зі своєю матір`ю.
Також суд бере до уваги, що батько дитини - ОСОБА_1 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо позивача. Крім того, відповідач не віддає сина, який на даний час проживає з ним, для спілкування з матір`ю та сестрою, також налаштовує дитину проти матері.
Відповідно до частини 1 статті 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.
У відповідності до частини 1 статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Згідно до частини 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Крім того, в зазначеній статті вказано, що «якнайкращі інтереси дитини» мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків.
Із системного тлумачення частини 1 статті 3, статті 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України, випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Стаття 8 Конвенції про права дитини, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальності своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Вказана правова позиція відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі № 6-2445цс16.
Судом встановлено, що позивач позитивно характеризується, має постійне місце проживання, працює, має стабільний дохід, дочка на даний час проживає з нею, син часто відвідує її, проте батько забороняє сину спілкуватись з матір`ю та сестрою.
Таким чином, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, приходить до висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , постійним місцем проживання матері ОСОБА_1 .
Мешкаючи з матір`ю, син буде проживати у звичному для нього середовищі, буде відвідувати свій шкільний заклад, продовжуватиме спілкуватись з однокласниками, своїми друзями та сестрою.
Крім того, суд також враховує, що доказів того, що мати якимось чином буде перешкоджає батьку спілкуватись з сином та буде вчиняти якісь перешкоди для їх зустрічі в процесі розгляду справи не здобуто та відповідачем суду не надано.
В судовому засіданні доводи позивача щодо вимоги про визначення місця проживання дитини, відповідачем не спростовані.
Також, як вбачається з наданого Висновку органу опіки і піклування щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5 /а.с. 27/, комісія вирішила визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 .
Отже, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання дитини разом з матір`ю, так як він має гарні відносини з матір`ю, також буде проживати разом з рідною сестрою.
Таким чином, зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать, що є всі підстави для задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з позивачем.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 1073 гривні 60 копійок судового збору.
Керуючись Декларацією прав дитини; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 7, 141, 150, 153, 155, 160-161 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280-283, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Попільнянської селищної ради про визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , сплачений судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник