ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Тимченко О.О.,

Суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 766/187912/19за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2022 року (суддя Єпішин Ю.М.), ухваленого в приміщенні Херсонського міського суду Херсонської області,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з липня 2008 року він проживає у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , з якою веде спільне господарство, має спільний бюджет. 08 листопада 2012 року сторонами у справі, за спільні кошти, придбано житловий будинок, загальною площею 209 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначений будинок оформлено зареєстровано за відповідачем. 24 листопада 2012 року його місце проживання зареєстровано у спірному будинку. З моменту придбання вказаного будинку він з відповідачем та дітьми відповідача до часу звернення до суду із позовом постійно проживали у ньому. Частину коштів на придбання будинку у розмірі 10 000 доларів США він взяв у позику у своєї дочки ОСОБА_3 . Після придбання спірного будинку він власними силами та коштами здійснено ремонт у будинку та прибудинковій території у період з кінця 2012 року до кінця 2018 року. Окрім житлового будинку по АДРЕСА_1 у період фактичних шлюбних відносин набуто Житловий будинок - частина житлового будинку (46/100), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності і на який зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 червня 2010 року по справі № 2-2441/2010. У вищевказаному будинку, перед придбанням будинку по АДРЕСА_1 , він здійснив ремонт та придбав меблі. Також 31 травня 2018 року сторонами було придбано автомобіль марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску. З серпня 2019 року стосунки між ним та відповідачем погіршились. Відповідач не бажає впускати його у спільно придбаний житловий будинок, з приводу чого він звертався до правоохоронних органів.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 липня 2008 року; визнати за ним право власності на частину житлового будинку загальною площею 209 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; частину житлового будинку (46/100), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та частину автомобіля марки Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений ним період.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач наполягає на тому, що в період з липня 2008 року вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. Позивач вважає, що на підтвердження заявлених позовних вимог ним надані належні та допустимі докази, серед яких копії заяв до правоохоронних органів про вчинення крадіжки відповідачем, перешкоджання доступу до житла, вчинення сварок та конфліктів з відповідачем, де відповідача ОСОБА_2 вказано як дружину (цивільну дружину) позивача, а також медичної карти, що підтверджує погіршання здоров`я позивача. Вказує, що позовні вимоги підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_3 дочки позивача та ОСОБА_4 зятя позивача, які пояснили в судовому засіданні що позивач та відповідач з мали справжні сімейні стосунки, проте не зафіксовані шлюбом. Також вказані свідки підтвердили передачу позивачу у позику 10 000 доларів США для придбання житла. Як доказ існування фактичних шлюбних відносин між сторонами по справі позивач надав суду складений ним заповіт, відповідно до якого все належне йому майно він заповідав відповідачу по справі. Зауважує на тому, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того факту, що позивачем по справі, після допиту свідків, які вказували на те, що сторони по справі не мешкали як одна сім`я без реєстрації шлюбу, подано заяву про вчинення особами, яких допитано в якості свідків по справі № 766/78791/19 кримінальних правопорушень, передбачених статтями 384,385 КК України.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 з 17 жовтня 1978 року перебував у зареєстрованому виконавчим комітетом Божиковецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області, актовий запис № 27, шлюбі, який розірвано 05 квітня 2011 року , актовий запис № 131.

Згідно договору купівлі продажу від 18 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Пермяковою Л.А, за реєстраційним № 2165, ОСОБА_2 придбала належні ОСОБА_5 60/100 частини житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 24 червня 2010 року по справі № 2-2441/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про реальний розподіл домоволодіння та визначення порядку користування земельною ділянкою проведено реальний розподіл домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Виділено у власність ОСОБА_2 приміщення, загальною площею 33,6 кв. м., що складає 46/100 частини від за загального домоволодіння та виділено у користування ОСОБА_2 частину земельної ділянки, площею 101 кв. м. з існуючим виходом на АДРЕСА_3 .

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 18 червня 2004 року належало 60/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно договору дарування від 08 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.А. за реєстраційним № 8151, ОСОБА_2 подарувала належну їй на праві приватної власності 46/100 частини будинку ОСОБА_8 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

08 листопада 2012 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Живцовою Н.М. за реєстраційним №1579, за умовами якого ОСОБА_2 прийняла у власність житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 216,6 кв. м., кадастровий номер :01:001:0446.Згідно п. 2.1. вказаного договору продаж житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами вчинено за 143 842грн.

З 24 листопада 2012 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 убачається, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу автомобіля марки DaewooLanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску (а.с.15).

Відповідно до копії розписки від 18 липня 2012 року,позивач запозичив у своєї доньки ОСОБА_3 , грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США, для придбання житла.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів поліції із заявами щодо усунення перешкод у користуванні проживання за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 .

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частин 1, 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу у зазначений ним період.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правого висновку про те, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Слід зазначити, що факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц, від 17 січня 2024 року у справі № справа № 759/14906/18 провадження № 61-466св23.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Разом із цим положеннями ЦПК України визначено, що є доказами у цивільній справі, зокрема доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частини перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване рішення суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в силу положень статей 89, 367 ЦПК України всебічно, повно та об`єктивно надав оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, й дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з 06 квітня 2011 року по момент звернення до суду з даним позовом. Суд обґрунтовано визнав, що надані позивачем докази не є належними та достатніми, а тому не підтверджують факту ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо у цей період.

Доводи апелянта щодо того, що його позовні вимоги підтверджуються поясненнями свідків ОСОБА_3 дочки позивача та ОСОБА_4 зятя позивача, які пояснили в судовому засіданні що позивач та відповідач з мали справжні сімейні стосунки, проте не зафіксовані шлюбом. Також вказані свідки підтвердили передачу позивачу у позику 10 000 доларів США для придбання житла апеляційний суд оцінює критично, зважаючи на те, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №129/2115/15-ц.

Так, належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16 та в постанові Верховного Суду 23 вересня 2021 року по справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21).

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх слід також відзначити, що згідно усталеної судової практики самі лише показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року по справі №466/3769/16-ц).

При цьому факт передачі позивачу дочкою у позику 10 000 доларів США не свідчить про те, що вказані грошові кошти були витрачені на придбання майна в інтересах сім`ї , тому не є належним та допустимим доказом проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Посилання позивача на те, що ним на підтвердження заявлених позовних вимог надані належні та допустимі докази, серед яких копії заяв до правоохоронних органів про вчинення крадіжки відповідачем, перешкоджання доступу до житла, вчинення сварок та конфліктів з відповідачем, де відповідача ОСОБА_2 вказано як дружину (цивільну дружину) позивача, а також медичної карти, що підтверджує погіршання здоров`я позивача не можуть бути прийняті до уваги колегіє суддів, оскільки в заявах про правоохоронних органів позивач сам вказував ОСОБА_2 як дружину (цивільну дружину) позивача, отже вказані документи не можуть бути підтвердженням того, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що він самостійно, за власні кошти, робив ремонт як в будинку АДРЕСА_2 , так і в будинку АДРЕСА_1 , однак будь яких доказів, як то товарних чеків на придбання ним будівельних матеріалів, суду не надав.

За таких обставин суд першої інстанції мотивовано відмовив у встановленні факту проживання однією сім`єю сторін по справі у зв`язку з недоведеністю вказаної позовної вимоги.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothersv. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorouv. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: Я.М.Бондар

В.П.Зубакова