КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСА
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/5606/24
12.11.2024 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Скриль Ю.А.,
за участю секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Одесі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач ОСОБА_1 23.09.2024 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем ОСОБА_2 не підтримують шлюбно-сімейні відносини, відповідач покинув позивача ще у 1985 році, шлюб носить формальний характер, за таких обставин збереження сім`ї неможливе, просить позов задовольнити.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Із позовної заяви вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянином РФ, а тому, зазначена справа є справою з іноземним елементом.
Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
У міжнародному праві категорія "підсудність" застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.
Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України "Про міжнародне приватне право" та нормами відповідних міжнародних договорів.
Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин,які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).
Відповідно до статті 75 Закону України "Про міжнародне приватне право" підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
Визначаючи підсудність справ судам України слід керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».
Згідно із статтею 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача та в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.
Суди розглядають спори за позовами громадян України до осіб, які проживають за кордоном, за правилами альтернативної підсудності, передбаченої статтею 28 ЦПК, а також виключної підсудності, передбаченої статтею 30 ЦПК та статтею 77 Закону України «Про міжнародне приватне право» (п. 4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом»).
За інформацією відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області, отриманої судом 10.10.2024, ОСОБА_2 , 1935 року народження, по м. Одесі та Одеській області зареєстрованим не значиться.
Перевіркою інформації, яка міститься в Єдиному державному демографічному реєстрі від 24.09.2024 №803706, встанволено, що відомості про відповідача, у тому числі щодо його місця реєстрації на території України, у реєстрі відсутні.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та звертаючись до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, зазначила, що остання відома інформація про місце проживання відповідача ОСОБА_2 , є: АДРЕСА_1 .
Сторонами у справі угоду, якою передбачили підсудність справи з іноземним елементом судам України, суду не надано, заперечень щодо розгляду справи Київським районним судом м. Одеси до суду не надходило.
З рахуванням викладеного, вказана справа з іноземним елементом підсудна Київському районному суду м. Одеси.
11.10.2024 ухвалою Київського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Позивач разом із позовною заявою надав клопотання про виклик відповідача до суду відповідно до ст.ст. 43, 128 ЦПК УКраїни через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
14.10.2024 Київським районним судом м. Одеси на веб-сайті Судової влади України розміщено оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 12.11.2024 о 12 годині 30 хвилин, та попереджено про наслідки неявки у судове засідання.
Також позивачем разом із позовною заявою надано клопотання, відповідно до якого позивач просить розглядати справу за її відстуності, проти заочного розгляду та ухвалення заочного рішення у справі не заперечує, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, примирення з другим із подружжя є неможливим.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи сповіщався належним чином шляхом розміщення на веб-сайті Судової влади України оголошення про його виклик у судове засідання, призначене на 12.11.2024 о 12 годині 30 хвилин. Відзив на позовну заяву не подав, клопотання та заяву на адресу суду від відповідача не надходили.
Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення з урахуванням положень статей 280, 281 ЦПК України, в заочному порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.
Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право»).
Таким чином, розірвання шлюбу між іноземцями на території України здійснюється за законодавством України.
Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлені такі факти та правовідносини.
Установлено, що 23.08.1959 між ОСОБА_2 , 1935 року народження, та ОСОБА_3 , 1937 року народження, укладено шлюб, який зареєстрований " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №2630, про що було видано Свідоцтво про одруження від 23.08.1959 серії НОМЕР_1 . Після реєстрації шлюбу прізвище " ОСОБА_4 " змінено на " ОСОБА_5 ".
Від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має.
З 1985 року відповідач покинув позивачку та поїхав з міста Одеси, при цьому не повідомивши про місце куди направляється. До цього часу відповідач до позивачки не повернувся, з 1985 року не спілкуються, відносини, у тому числі шлюбно-сімейні не підтримують, спільне господарство не ведуть. Шлюб має формальний характер.
Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).
Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Стаття 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивачки про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї за встановлених обставин є неможливими.
Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню.
Ураховуючи наведене та керуючись статтями 24, 55, 56, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, статтями 2, 4, 12,76-81, 89, 141, 142, 206, 223, 259, 263-265, 268, 274-279, 280-283, 497 ЦПК України, ст. ст. 75-77 Закону України «Про міжнародне приватне право», суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 23.08.1959 "Одесское Гор. бюро ЗАГС", за актовим записом № 2630, відповідно до Свідоцтва про одруження від 23.08.1959 серії НОМЕР_1 .
Після розірвання шлюбу громадянці ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_5 ».
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , 1935 року народження, громадянина РФ,останнє відоме місце перебування: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 12.11.2024.
Суддя: Ю. А. Скриль