РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.,

за участю: секретаря судового засідання - Жолоб К.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Лященко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_2 15.02.2023, через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який обгрунтовує тим, що з 25.11.2006 по 22.01.2015 він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_4 . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22.01.2015 шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати з відповідачем. Рішенням Володимир-Волинського міського суд Волинської області від 09.02.2015 задоволено позов ОСОБА_3 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі розміру від всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Весь цей час він сплачував аліменти, заборгованість по сплаті аліментів станом 01.01.2023 відсутня. Всього за 2022 рік ним було сплачено аліментів на утримання дочки в розмірі 69 860 грн. Крім сплати аліментів позивач несе сукупні додаткові витрати на утримання доньки, зокрема: 30.07.2022 купив їй мобільний телефон вартістю 23 411,00грн; постійно переказує грошові кошти на картку, яка належить особисто неповнолітній доньці.

Позивач зазначає, що визначена судом частка від його заробітку, яка підлягає стягненню на користь відповідача, є значною та призводить до фактичного збагачення відповідача. Стягнутий розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум, встановлений державою для дитини відповідного віку. Наразі життєві та сімейні обставини позивача змінилися таким чином, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі від усіх видів його заробітку з таких підстав:

По-перше, 15.10.2021 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , яка є внутрішньо переміщеною особою, на даний час не працевлаштована, перебувала на обліку у Центрі зайнятості, є одинокою матір`ю, і здійснює догляд за малолітнім сином ОСОБА_6 , 2016 р.н. Дружина разом з дитиною перебувають на утриманні позивача.

По-друге, на думку позивача розмір фактично отримуваних відповідачем аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання обох батьків дитини щодо її утримання, а не стати джерелом збагачення отримувача аліментів. Тягар утримання дитини не може бути покладений лише на одного з батьків. У цьому випадку, такий тягар утримання неповнолітньої доньки повністю покладений на позивача, оскільки докази зворотнього відповідач надавати платнику аліментів неодноразово відмовилася.

По-третє, відсутні будь-які належні та допустимі докази про цільове використання відповідачем отриманих аліментів, що на думку позивача є підставою для зменшення судом розміру аліментів. Позивач вважає, що неповнолітня дитина не потребує утримання від обох батьків у розмірі 140 000,00 грн на рік, тобто, в середньому по 11 000,00 грн щомісячно, тоді, як мінімальна заробітна плата в Україні становить 6700,00 грн, а прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн.

По-четверте, після проголошення рішення суду про стягнення аліментів майновий стан відповідача значно покращився, оскільки вона 18.05.2020 отримала у спдащину житловий будинок та кілька земельних ділянок, частину з яких здає в оренду.

По-п`яте, на утриманні позивача перебувають непрацездатні батьки, які стали такими вже після проголошення рішення про стягнення з нього аліментів. Позивач, як повнолітній син, зобов`язаний добровільно утримувати обох своїх непрацездатних батьків, надавати їм постійно та регулярно посильну матеріальну допомогу, а тому, зі своєї заробітної плати він добровільно надає обом батькам матеріальну допомогу, оскільки, з початку повномоштабного вторгнення рф, особисто перебуває постійно та невідлучно в зоні активних бойових дій на фронті.

Позивач також вказує, що оскільки в цей час він перебуває у складі ЗСУ на першій лінії фронту, його грошове утримання дійсно високе, але, отримує він його за те, що щоденно ризикує там своєм життям та здоров`ям, виконує бойові завдання, і сподівається отримані такою високою ціною грошові кошти витрачати на власний розсуд. Він не заперечує проти того, щоб сплачувати аліменти на дитину, але не в таких занадто високих розмірах. Звертає увагу, що з його грошового утримання утримується ПДФО у розмірі 18 %, аліменти на утримання дитини у розмірі 33%, таким чином він щомісячно недоотримує 51% свого грошового утримання. Решту грошових коштів він витрачає на утримання обох непрацездатних батьків, безробітної дружини, свого пасинка. Лише в січні 2023 року сума стягнутих з його грошового забезпечення аліментів на користь відповідача сягнула розміру 30 000,00 грн, що вдвічі перевищує рівень середньо ринкової заробітної плати фахівця з вищою освітою по Волинській області, та є соціально несправедливим по відношенню до нього, як до військовослужбовця ЗСУ.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги розмір законодавчо встановленого в Україні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, всі вищеперераховані підстави, позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09 лютого 2015 року на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/20 частки від усіх видів його заробітку (доходу), що буде становити в грошовому еквіваленті не менше 6000,00 грн щомісячно. Вважає, що саме такий розмір аліментів відповідає вимогам розумності та є співмірним витратам, які мають нести обоє батьків на утримання неповнолітньої дитини.

Ухвалою суду від 20.02.2023 на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

26.04.2023 від представника відповідача - адвоката Лященко С.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 оскільки всі твердження позивача є надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають чинному законодавству. Свої заперечення обгрунтовує тим, що відповідно до п.14 наказу Міністерства соціальної політики України №1713 від 15.11.2018 «Про затвердження Порядку здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину» чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також, виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування. Позивач не має права вимагати у служби у справах дітей чи в отримувача аліментів вказані документи. Відповідно до висновків проведеного 31.01.2023 службою у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради інспекційного відвідування умов проживання ОСОБА_4 , 2007 р.н., остання забезпечена всім необхідним для віку харчуванням, ліками, сезонним одягом та взуттям, дівчина має окрему кімнату з необхідними меблями, технікою, речами, в неї належний зовнішній вигляд та задовільний емоційний стан, однак дочка ображається на батька, який майже не проводить з нею часу.

Представник відповідача також зазначає, що матеріальне становище позивача навпаки поліпшилось, про що свідчить його добровільне забезпечення дитини цінними подарунками поза виконавчим провадженням щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Дружини позивача як внутрішньо переміщена особа отримує відповідну матеріальну допомогу на себе та свою дитину. Крім того, вона, як мати одиначка, має право на отримання відповідної допомоги.

Ухвалою суду від 15.05.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача Лященко С.О. у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов таких висновків.

Суд встановив, що сторони у справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Володимир-Волинський міський суд Волинської області своїм рішенням від 09 лютого 2015 року у цивільній справі № 154/23/15-ц, яке набрало законної сили 20.02.2015, задовольнив позов ОСОБА_3 та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. При розгляді вказаної справи відповідач позов визнав повністю, не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частини 1, 2 статті 182 СК України).

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19), зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 зазначав, що після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дочки його сімейний і матеріальний стан змінилися таким чином, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у визначеному рішенням суду розмірі.

Оцінюючи твердження позивача про зміну його матеріального та сімейного стану, як підстави зменшення розміру аліментів, суд керується таким.

Як видно з довідок №24 від 11.01.2023, №25 від 11.01.2023 та №148 від 20.04.2023, наданих Володимирським відділом ДВС у Володимирському районі Волинської області, згідно виконавчого листа № 154/23/15-ц виданого Володимир-Волинським міським судом Волинської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , божником сплачено аліменти: за січень 2022 року - 3620,53 грн; за лютий 2022 року - 3481,84 грн; за березень 2022 року - 5240,17 грн; за квітень 2022 року - 4999,09 грн; за травень 2022 року - 5058,32 грн; за червень 2022 року - 4972,18 грн; за липень 2022 року - 5308,81 грн; за серпень 2022 року - 5095,99 грн; за вересень 2022 року - 4991,31 грн; за жовтень 2022 року - 5306,95 грн; за листопад 2022 року - 5149,13 грн; за грудень 2022 року - 16 634,98 грн; за січень 2023 року - 4833,49 грн; за лютий 2023 року - 35 717,50 грн; за березень 2023 року - 14 035,03 грн. Станом на 01.01.2023 заборгованості зі сплати аліментів відсутня.

Отже, судом встановлено, що матеріальний стан позивача покращився і його щомісячний дохід зріс. На це вказує і сам позивач у своїй позовній заяві. Про покращення матеріального стану позивача свідчить також ті обставини, що він добровільно, поза виконавчим провадженням щодо стягнення з нього аліментів, купує дитині цінні подарунки, такі як телефон, постійно переказує додаткові кошти на картку дочки.

В той же час, суд бере до уваги, що дохід позивача зріс після його вступу до лав ЗСУ в період введення в Україні військового стану, оскільки відповідно до п.2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого.

Таким чином, матеріальний стан позивача змінився, додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану та яка входить до доходів, що враховуються при визначенні розміру аліментів, не має систематичний щомісячний характер та встановлюється на період воєнного стану, розмір якої залежить від завдань покладених на військовослужбовця, а тому посилання сторони позивача на ту обставину, що з останнього постійно будуть утримуватися аліменти у завищених розмірах не відповідає наведеним нормам законодавства.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що характер доходу ОСОБА_2 є мінливим та залежить від безпосередньої його участі у бойових діях, а відтак зменшення розміру аліментів з визначеної судовим рішення 1/4 частки на 1/20 частку на підставі мінливої винагороди не буде відповідати інтересам дитини сторін.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року внесені зміни до ст. 182 СК України, та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, статтю 183 СК України доповнено частиною 5 такого змісту: «Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину». Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України в 2023 році» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX установлено, що з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі: дітей віком до 6 років - 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення її життєдіяльності.

Законодавством не передбачено як такого максимального розміру аліментів, однак зазначено, що розмір відрахувань не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що складає на дитину від 6 до 18 років - 28 330,00 грн. Середній розмір аліментів, які ОСОБА_2 сплачує на утримання доньки, не перевищує вказаний граничний розмір.

Крім того суд встановив, що позивач ОСОБА_2 15 жовтня 2021 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

Дружина позивача ОСОБА_5 має неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батька якого в актовому записі про народження записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Вказані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стані № 4 від 11.10.2016 та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.11.2020 №758- та №758- ОСОБА_5 разом з неповнолітнім сином ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеними особами.

Відповідно до наданих суду довідок УСП Виконавчого комітету Володимирської міської ради № 2672 від 07.09.2023 та № 46 від 05.01.2023 ОСОБА_5 з 29.12.2021 по теперішній час отримає допомогу переміщеним особам на проживання на сина ОСОБА_6 в розмірі 3000,00 грн щомісячно. Допомога на ОСОБА_5 не нараховується.

Згідно довідки №810 від 07.09.2023, наданої Володимир-Волинською філією Волинського обласного центру зайнятості населення та довідки Форми ОК-5 щодо ОСОБА_5 встановлено, що остання станом на 07.09.2023 не знаходиться на обліку в центрі зайнятості та не отримує будь-яких доходів.

З урахуванням вказаних обставин суд встановив, що сімейний стан позивача дійсно змінився, проте така зміна не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Як зазначено вище матеріальне становище платника аліментів з моменту винесення рішення суду (2015 року) не погіршилося, а навпаки покращилося, а тому розмір стягуваних аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 не погіршує матеріального становища інших членів сім`ї позивача.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16 вересня 2020року (справа №565/2071/19).

Крім того, у позивача є батьки пенсійного віку: мати - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батько - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які отримують пенсію за віком.

Проте позивач ОСОБА_2 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що батьки знаходяться на його утриманні і, головне, що потребують матеріальної допомоги від нього.

Надану позивачем платіжну інструкцію від 21.12.2022 про перерахування ним матері грошових коштів у розмірі 40 000,00 грн, суд не приймає до уваги при ухваленні рішення, оскільки така допомога носила разовий характер і, за словами представника позивача, необхідна була для ремонту даху в будинку батьків, а не для задоволення нагальних потреб батьків у харчуванні, одязі та ліках.

Суд також відхиляє посилання позивача на те, що за рахунок значної суми аліментів збагачується відповідач, як такі, що не підтверджені належними доказами щодо нецільового витрачання відповідачкою аліментів на дочку. Згідно закону аліменти стягуються на утримання неповнолітньої дитини, а не відповідачки, яка є лише їх отримувачем, оскільки дитина є неповнолітньою.

Як визначено положеннями ст. 186 СК України, контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Судом встановлено, що 31.01.2023 службою у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради, за заявою позивача від 11.01.2023, було проведено інспекційне відвідування умов проживання ОСОБА_4 , 2007 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку за результатами інспекційного відвідування, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_4 забезпечена всім необхідним для віку харчуванням, ліками, сезонним одягом та взуттям, дівчина має окрему кімнату з необхідними меблями, технікою, речами, в неї належний зовнішній вигляд та задовільний емоційний стан, однак дочка ображається на батька, який майже не проводить з нею часу. У бесіді з неповнолітньою ОСОБА_4 з`ясовано, що усі її індивідуальні потреби (харчування, одяг, усе необхідне для її догляду та розвитку) забезпечуються в повному обсязі. Одержувач аліментів ОСОБА_3 забезпечує потреби неповнолітньої ОСОБА_4 , відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів ОСОБА_2 .

Таким чином, встановленого у визначеному законодавством порядку факту витрачання ОСОБА_3 аліментів не за їх цільовим призначення зафіксовано не було, а відтак вимога позивача про зменшення розміру аліментів за цією підставою є необґрунтованою.

Не заслуговують на увагу також доводи позивача про значне покращення матеріального стану відповідача, оскільки земельні ділянки та житловий будинок, на які вказує позивач у своєму позові, відповідач успадкувала за законом. Вона дійсно здає в оренду земельні ділянки, проте доказів значного покращення її матеріального стану за рахунок орендної плати, суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на позицію сторін, дослідивши надані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що зміна матеріального та сімейного стану ОСОБА_2 впливає на його змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, при цьому розмір аліментів, які сплачує позивач не перевищують граничний розмір аліментів, визначений на дитину відповідного віку, а відтак у суду відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду № 154/23/15-ц від 09.02.2015 року, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його позову до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 12.02.2024.

Головуючий А.М. Лутай