КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №752/5064/21 Головуючий у 1 інстанції: Машкевич К.В.

Провадження №22-ц/824/727/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

06 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справа дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання договору про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини, та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про внесення змін до договору про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини, та з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 10 жовтня 2022 року остаточно просив:

- розірвати Договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини від 10 жовтня 2020 року.

- усунути перешкоди у спілкуванні батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 шляхом встановлення наступного графіку:

- побачення батька з дитиною та спільне проведення часу кожної І та ІІІ п`ятниці місяця з 18.00 години п`ятниці до 08.00 години найближчого понеділка за місцем проживання батька з обов`язковим поверненням дитини за місцем проживання матері або безпосередньо до навчального закладу;

- у разі обґрунтованої неможливості провести час в силу певних обставин у день та час, визначений вище (хвороба батька / дитини / матері, відрядження батька, відвідування дитиною навчального закладу, від`їзд матері з дитиною на відпочинок, відвідування дитиною секцій тощо) батьки можуть домовитися між собою завчасно про день та час зустрічі шляхом своєчасного (не пізніше доби) повідомлення один одного про зміну часу зустрічі;

- побачення та спільне проведення часу батька з дитиною без присутності матері у святкові дні: Новий рік, Пурім , Пейсах , День Незалежності України, Ханука , не менш, ніж 3 (три) години з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька та поверненням дитини матері за місцем її проживання до 19 години 00 хвилин поточного дня;

- спільне святкування дня народження батька з дитиною без присутності матері: з можливістю перебування дитини за місцем проживання батька або в іншому місці за бажанням батька, та поверненням дитини матері за місцем її проживання до 19 години 00 хвилин, а в разі досягнення домовленості між батьками - у визначений час;

- святкування дня народження дитини відбувається за домовленістю батьків, при цьому батько має право провести з дитиною побачення тривалістю не менше, ніж 3 (три) години в день народження або на наступний день / наступний вихідний після дня народження день без присутності матері;

- спільний відпочинок батька з дитиною влітку щороку не менше як 15 днів, в тому числі за місцем його проживання без присутності матері. За домовленістю батьків, зазначена кількість днів влітку може бути розділена на кілька періодів.

- зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди батькові у побаченнях з дитиною та передавати дитину у визначений вище час, а батько у свою чергу гарантує своєчасно повертати дитину матері за місцем її проживання після закінчення побачення.

- у разі тимчасового або постійного проживання відповідача з дитиною за межами України, зумовленого воєнним станом в Україні чи іншими обставинами, зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 інформацію про країну та адресу проживання ОСОБА_3 та забезпечити дистанційний (телефонний/відеозв`язок), а також безперешкодний безпосередній контакт батька з дитиною як в Україні, так і в разі приїзду останнього до країни перебування матері і дитини.

- в разі постійного проживання позивача і ОСОБА_3 в іншій країні, що унеможливить батьку проводити час з дитиною у дні побачень та свят, встановити додатковий графік участі батька у вихованні та побаченні з дитиною:

- влітку щороку, не менше 15 днів ОСОБА_3 проводить з ОСОБА_1 за його місцем проживання в Україні, з обов`язковим поверненням дитини ОСОБА_2 в країну її проживання;

- під час різдвяно-новорічних свят (починаючи з 25 грудня по 8 січня), з 25 грудня у парні роки по 08 січня - ОСОБА_3 перебуває з відповідачем; з 25 грудня по 08 січня у непарні роки ОСОБА_3 перебуває з позивачем, в тому числі з правом перебування в Україні та з обов`язковим поверненням ОСОБА_3 відповідачу у країну її проживання.

- з часу зарахування дитини до школи, під час осінніх або весняних канікул, враховуючи їх тривалість, з урахуванням стану здоров`я дитини та її думки - можливе перебування дитини без присутності матері з батьком в Україні не менше одного тижня під час канікул.

- витрати на переліт (переїзд) дитини до України (або найближчого аеропорту до України - республіки Польща) і навпаки з України до країни проживання матері сплачують позивач та відповідач порівну. Відповідач повинен зустріти дитину в аеропорту прибуття, а в разі об`єктивної неможливості - уповноважити згідно доручення відповідальну особу з числа найближчих родичів або відповідальних осіб.

- в разі приїзду батька до країни проживання (перебування) ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , ОСОБА_1 своєчасно, не пізніше ніж за п`ять днів до приїзду повідомляє ОСОБА_2 про це. Спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 та спільне проведення часу на території іншої країни має відбуватися не менш як три години в день, без присутності ОСОБА_2 з обов`язковим поверненням дитини до місця проживання матері.

- під час проживання в іноземній державі, ОСОБА_2 зобов`язується кожного вівторка, четверга та суботи тижня з 19.00 години до 19.30 години за київським часом забезпечити дистанційний контакт ОСОБА_3 з ОСОБА_3 шляхом відеозв`язку за допомогою застосунків Viber, WhatsApp, Telegram та/або Skype , Zoom.

Посилається в позові на те, що від спільного з відповідачем проживання у них народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 жовтня 2020 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини.

Внаслідок категоричного ухилення від виконання умов договору, відповідач з 14 січня 2021 року не надає йому дитину - сина ОСОБА_8 , для спілкування. Обов`язки щодо утримання дитини ним виконані сумлінно, вважає, що своїм правом щодо участі у вихованні дитини він скористатися не може, оскільки відповідач в односторонньому порядку порушує умови договору, чим перешкоджає йому у побаченнях з сином та не дозволяє спілкуватися з ним.

Зазначає, що 14 січня 2021 року він забрав дитину з дитячого садочка до себе додому. Дитина мала залишатися у нього до вечора наступного дня, однак близько першої години ночі приїхала відповідач у гнівному стані та забрала дитину.

Після цього, був змушений звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м.Києві державної адміністрації щодо встановлення графіку спілкування з дитиною, однак з відповіді вбачається про необхідність звернення до суду.

Виходячи з цього, вважає, що відповідач порушує право дитини на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, порушує його права, як батька дитини, а саме право на особисте спілкування з сином.

В зв`язку з чим, є необхідність в усуненні перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення чіткого графіку спілкування батька з дитиною.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права виходячи з наступного.

Судом також не досліджено та не враховано надані стороною позивача докази - характеристики особи відповідача ОСОБА_2 (Пояснення ОСОБА_9 від 12.01.2022 року).

Голосіївським районним судом м. Києва не досліджено договір проприпинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею прававласності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на ОСОБА_3 від 16.12.2020, як доказ у зацікавленості іпорядності намірів зі сторони Позивача по відношенню до своєї дитини.

З лютого 2022 року фінансовий стан позивача значно погіршився у зв`язку з народженням четвертої дитини, здійснення військових дій на території України та необхідністю утримувати його батька ОСОБА_10 , якому 84 роки, також допомагати сім`ї брата, якому 59 років і який у зв`язку із військовим станом залишився без роботи за станом здоров`я, та забезпечувати власну родину.

У рішенні Голосіївського районного суду м. Києва є посилання на розділ урегулювання побачень з дитиною у договорі, а саме п. 2.1. Договору з метою забезпечення рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, враховуючи ту обставину, що батьки дійшли спільної згоди про те, що мати разом з дитиною будуть проживати окремо від батька, вирішили визначити порядок виконання обов`язку батька щодо участі у вихованні дитини та реалізації його права на особисте спілкування з дитиною. Та на п. 2.2. Договору - Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та батько мають рівні права на спілкування з дитиною. Батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь - який час за взаємною погодженою батьками датою, часом та місцем, та з урахування стану здоров`я та вимог виховного (в дитячому дошкільному закладі) чи навчального (в школі) процесу, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю (не пізніше як за один день), запрошувати дитину до себе за місцем свого проживання у день та час за взаємною згодою обох батьків.

Враховуючи, що саме з цієї підстави, що ці пункти договору Відповідачем умисно не виконується протягом 2х років позивач звернуться із позовом до суду з метою чіткого визначення графіку спілкування з дитиною та визначеною відповідальності для Відповідача у разі повторного ухиляння від виконання рішення суду.

Доводи зі сторони Позивача та надані докази не були судом взагалі дослідженні та прийняті до уваги, про що свідчить повна відсутність опису дослідження, міркування та посилання на них у рішенні, хоча останнє містить посилання на документи надані стороною Відповідача.

У рішенні Голосіївського районного суду м. Києва зазначено, що матеріали справи не містять в собі належних та допустимих доказів того, що позивач у відповідності до п.2.2. договору вчиняв дії щодо спільних зустрічей з сином, а відповідач чинила перешкоди таким зустрічам чи в інший спосіб перешкоджала спілкуванню батька з дитиною. Не погоджуючись з таким твердженням прошу звернути увагу суду на те, що стороною Позивача було надано знімки екрану телефону з месседжеру у якому відбувається спілкування між Позивачем та Відповідачем щодо зустрічей та спілкуванню з дитиною, де зазначено сторони спілкування (номер телефону та фото Відповідача), дата та час спілкування та відмітка щодо отримання повідомлення «Прочитано» у якості доказу про те що Відповідач постійно відмовлялася надавати дитину для зустрічей та спілкування Позивачу. Та відповідний запис із розмови по телефону на флеш-носію.

При цьому Відповідач не надав жодних доказів про те, що дає можливість у безперешкодному спілкуванню з дитиною.

Відзиву подано не було.

06 лютого 2024 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи через особисті обставини.

Колегія суддів вивчивши клопотання ОСОБА_1 ухвалила залишити його без задоволення, оскільки позивач не надав суду належних доказів поважності причин його неявки в судове засідання відкладення.

Відповідно до статті 372 ЦПК суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги чачо. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що від спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 11 січня 2017 року, актовий запис №134, виданого Печерським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві (т.1, а.с.6).

10 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про участь у вихованні, розвитку та утриманню дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Катчик Ю.А., зареєстровано в реєстрі за №2364 (т.1, а.с.12-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, сторони засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до умов договору батьками визначено місце проживання дитини, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо утримання дитини тощо.

Відповідно до п. 2.1. Договору з метою забезпечення рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, враховуючи ту обставину, що батьки дійшли спільної згоди про те, що мати разом з дитиною будуть проживати окремо від батька, вирішили визначити порядок виконання обов`язку батька щодо участі у вихованні дитини та реалізації його права на особисте спілкування з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

За статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з пунктом 5.4. договору від 10 жовтня 2020 року зміни та доповнення до договору вносяться шляхом укладення додаткового правочину, посвідченого нотаріально. Таким же шляхом договір може бути розірвано. При відсутності домовленості (згоди), та у випадку розірвання договору - питання вирішується в судовому порядку. У такому ж порядку (шляхом взаємних домовленостей або у разі спору - у судовому порядку) вирішуватимуться питання, що стосуються тлумачення договору чи виконання його умов. Одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається.

Усі інші питання, які можуть виникнути при виконанні договору вирішуються відповідно до чинного законодавства України.

Системне тлумачення вказаних положень договору дає підстави дійти висновку, що за відсутності згоди сторін про зміну або розірвання договору у разі невиконання його умов він підлягає розірванню в судовому порядку за наявності підстав, передбачених договором або законом.

Однією із таких підстав є істотне порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається відсутність домовленості (перемовин) між сторонами щодо змін, доповнень або розірвання договору, тобто сторони не використовували свого права передбаченого п.5.4. договору.

Розділом 2 договору «Здійснення батьківських прав та виконання обов`язків щодо виховання та розвитку дитини» визначено:

2.2. Мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати та батько мають рівні права на спілкування з дитиною. Батько має право зустрічатися та без перешкод спілкуватися з дитиною, в тому числі у будь-який день тижня та у будь який час за взаємною погодженою батьками датою, часом та місцем, та з урахування стану здоров`я та вимог виховного (в дитячому дошкільному закладі) чи навчального (в школі) процесу, а також має право, за попередньою домовленістю з матір`ю (не пізніше як за один день), запрошувати дитину до себе за місцем свого проживання у день та час за взаємною згодою обох батьків.

При зверненні до суду позивач посилався, що з 14 січня 2021 року будь-які спроби зустрітися з дитиною на підставі укладеного договору залишаються безуспішними.

В той же час, суд першої інстанції вказав, що матеріали справи не містять в собі належних та допустимих доказів того, що позивач у відповідності до п.2.2. договору вчиняв дії щодо спільних зустрічей з сином, а відповідач чинила перешкоди таким зустрічам чи в інший спосіб перешкоджала спілкуванню батька з дитиною.

З матеріалів справи вбачається і не спростовується сторонами, що між ними склалися неприязні стосунки, які є перешкодою для спільного вирішення питань, пов`язаних з вихованням дитини.

Суд першої інстанції врахував відповідь Дошкільного навчального закладу №424, на запит адвоката Ларичева В.В., від 27 липня 2021 року щодо виховання, розвитку, опіки та виконання рекомендацій батьками малолітнього ОСОБА_11 , Лист-відповідь на адвокатський запит Школи І-ІІІ ступенів №5 Печерського району м. Києва, лист Нейропсихологічного центру «Psymed» від 28 липня 2021 року, на запит адвоката Ларичева В.В., а також висновки Заключення по результатам експериментально-психологічного дослідження Нейропсихологічного центру «Psymed» ОСОБА_11, 4 роки, від 15 січня 2021 року, відповідно до яких: аналіз психологічних особливостей взаємовідносин, які простежуються між дитиною і її батьками, показують, що мама є для хлопчика більш значущою і більш емоційно близькою людиною ніж батько. Враховуючи особливості особистісного психологічного розвитку і реагування дитини в даному віці, можна припустити, що довга відсутність мами поруч може призвести до невротичного характеру розвитку особистості дитини (т.1, а.с. 144-145, 146-147, 148-149).

Також суд першої інстанції враховував, що відповідач разом з сином ОСОБА_8 виїхала за межі України, в зв`язку з військовою агресією росії проти України, та на даний час мають офіційний дозвіл на тимчасове проживання у Швейцарії, з 26 квітня 2022 року (т.2, а.с.107,108).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази на підтвердження заявлених позовних вимог щодо розірвання договору про участь у вихованні, розвитку та утриманні дитини та недоведення приведених у позові обставин.

Колегія суддів погоджується з аналізом суду першої інстанції виниклих між сторонами правовідносин та застосуванням норм законодавства, що регулює зазначені правовідносини.

Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. ( ч. 1 та ч. 9 ст. 7 СК України).

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 Сімейного Кодексу України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам Сімейного Кодексу України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Оскільки договір, в тому числі договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 Сімейного Кодексу України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акту законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

За змістом наведених норм чинного законодавства убачається, що норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін договору у визначені цими сторонами правового режиму участі батька (матері) у вихованні дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Виходячи з положень ч. 1, 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що відповідач ухиляється від виконання умов договору та з 14 січня 2021 року не надає йому дитину - сина ОСОБА_8 , для спілкування, адже доказів на підтвердження даного факту відповідачем не було надано до суду першої та апеляційної інстанції.

Укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ними цілей. Проте у ході виконання договору можуть виявитися обставини, які хоча і не були враховані сторонами при укладенні договору, але можуть істотно впливати на інтереси однієї чи обох сторін. Саме на ці випадки розраховані правила статті 652 ЦК України, які допускають можливість зміни або розірвання договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

Застосування цієї статті є відображенням дії у договірних правовідносинах справедливості, добросовісності, розумності як загальних засад цивільного судочинства з огляду на ті обставини, що на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані фактори, що істотно порушують баланс інтересів сторін та суттєво знижують очікуваний результат для кожної зі сторін договору.

Згідно статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, на які посилається позивач, не є істотними та достатніми для розірвання договору про сплату аліментів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні, а отже, у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів наголошує, що статтею 8 СК України передбачено, що якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Тобто, в даному випадку, правовідносини щодо розірвання договору між сторонами, регулюються також й положеннями ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 09 лютого 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник