СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/102/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Суддя Святошинського районного суду м. Києва Журибеда О.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Наші Діти ХХІ» про забезпечення позову до пред`явлення позову,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ТОВ «Наші Діти ХХІ» - Старшинський В.А. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в обґрунтування якої зазначив, що предметом майбутнього позову буде визнання недійсним акту приймання-передачі, серії та номер 1461, 1462, виданого 18.07.2024 року та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 74345576 від 30.07.2024 13:53:26, приватний нотаріус Овсійчук Ірина Григорівна, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ на підставі якого право власності на приміщення 110, загальною площею 285,4 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1 перейшло від ОСОБА_1 до ТОВ «СЛВ- Комфорт».

На думку позивача існує ризик істотного ускладнення майбутнього рішення суду, оскільки у червні 2024 року ТОВ «Наші Діти ХХІ» звернулося до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу 2003904, 00 грн. Ухвалою суду від 10.04.2024 року у вказаній справі відкрито провадження, проте у серпні 2024 року, після відкриття провадження у справі, ОСОБА_1 відчужила нак ористь ТОВ «СЛВ-Комфорт» належне їй нерухоме майна, а саме: приміщення 110, загальною площею 285.4 кв.м., шляхом внесення вказаного майна до статутного капіталу ТОВ «СЛВ-Комфорт» на підставі акту приймання-передачі, серії та номер:1461, 1462, виданого 18.07.2024 року.

У зв`язку з чим просить суд вжити заходи забезпечення позову накладення арешту на приміщення 110, загальною площею 285.4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав 000, належне на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СЛВ-Бізнес».

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України та мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Обраний заявником вид забезпечення позову - є співмірними із зазначеним майбутнім предметом позову.

Таким чином, беручи до уваги майбутній предмет спору, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 157 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Наші Діти ХХІ» про забезпечення позову до пред`явлення позову- задовольнити.

Накласти арешт на приміщення 110, загальною площею 285.4 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав 000, належне на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СЛВ-Бізнес», .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Наші діти ХХІ», адреса: 04209, м. Київ, вул. Озерна 26, кв. 36, .

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЛВ-Бізнес», адреса: 01135, м. Київ, вул. Золотоустівська, буд. 23, кв. 2, .

Суддя О.М. Журибеда