Справа № 134/675/24
Провадження № 22-ц/801/1832/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 рокуСправа № 134/675/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, Приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Григоренка Андрія Олександровича на додаткове рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року, постановлене місцевим судом під головуванням судді Зарічанського В.Г., в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Короткий зміст заявлених вимог та їх обґрунтування.

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2977 від 02 лютого 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» у розмірі 22 081,80 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «АЛЬФА-БАНК» на користь ОСОБА_1 968,96 грн. судового збору за подання позовної заяви.

13 червня 2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Григоренка Андрія Олександровича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 16000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Григоренка Андрія Олександровича про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Додаткове рішення мотивоване тим, що в матеріалах справи та в самій поданій заяві про ухвалення додаткового рішення, відсутній договір про надання правової допомоги № 27-02/24 від 27 лютого 2024 року, укладений між адвокатом Григоренком А.О. та позивачем ОСОБА_1 , на підставі якого видано ордер на надання правничої допомоги; копія додатку № 2 від 09 березня 2024 року до договору про надання правової допомоги № 27-02/24 від 27 березня 2024 року; копія акту № 2 від 10 червня 2024 року з додатком (звіт) на які посилається адвокат Григоренко А.О. у додатках до даної заяви про ухвалення додаткового рішення, що свідчить про те, що надані суду докази не підтверджують понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката.

Доводи апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Григоренко Андрій Олександрович подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив суд скасувати додаткове рішення суду в частині відмови в задоволенні його заяви та постановити нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі у розмірі 16000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції не звернув уваги на те, що заява про ухвалення додаткового рішення подана за допомогою підсистеми «Електронний суд». Натомість, у зв`язку із відключенням світла не всі документи додані до вищезазначеної заяви завантажились та відповідно не були направлені в місцевий суд. Крім того звертає увагу на те, що помічник та секретар судового засідання не повідомили його про відсутність документів, які зазначені в додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення суду.

02 серпня 2024 року від представника відповідача Акціонерного товариства "Сенс Банк" адвоката Михніцького Геннадія Юльяновича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи заявника викладені в апеляційній скарзі, вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат.

Інші сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частиною першою статті 4 ЦПК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові від 28 вересня 2023 року у справі №686/31892/19 Верховний Суд зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

З вимог статті 137, 141 ЦПК України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи представник позивача ОСОБА_1 адвокат Григоренко Андрій Олександрович до завершення судових дебатів, зокрема, в поданому відзиві, зазначив про понесені витрати на правничу допомогу та в строк визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України подала відповідну заяву про ухвалення додаткового рішення.

Водночас до вказаної заяви представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Григоренком А.О. додано копію профілю адвоката Григоренка Андрія Олександровича з Єдиного реєстру адвокатів України; копію сертифікату про участь у практичній конференції «Приватне провадження 2020» від 18 вересня 2020 року; копію сертифікату про підвищення кваліфікації за 2021 рік від 16 червня 2021 року; копію сертифікату про підвищення кваліфікації за 2022 рік від 25 березня 2022 року; копію сертифікату про підвищення кваліфікації за 2023 рік від 24 лютого 2023 року; копію сертифікату про проходження 2-місячного курсу REALPROPERTY LAW 4.0. Курс із юридичного супроводу нерухомості та будівництва від 26 жовтня 2021 року; копію сертифікату про участь у заході «Інтелектуальна власність у міжнародному бізнесі. Тренди 2022» від 01 листопада 2021 року; копію сертифікату про проходження модулю Інтелектуальна власність в ІТ від 05 червня 2022 року; копію сертифікату про проходження онлайн-модулю «ІТ-контракти» від 08 червня 2022 року; копію сертифікату про участь у практикумі «Злочини проти основ національної безпеки: правова доктрина та судова практика» від 24 лютого 2023 року; копію сертифікату про участь у практикумі «Слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові дії): практика Верховного Суду. Право на повагу до приватного і сімейного життя, житла та кореспонденції у практиці ЄСПЛ» від 07 квітня 2023 року; копію сертифікату про проходження курсу «Військове право 3.0» від 16 червня 2023 року; копію сертифікату про проходження курсу «З юридичного супроводу нерухомості, будівництва та землі в період воєнного стану»; копію сертифікату про проходження курсу «Трудове право під час воєнного стану» від 16 червня 2023 року; копію сертифікату про проходження курсу «Військове право в умовах воєнного стану»; копію сертифікату про проходження курсу навчання використання системи «Електронний суд» від 15 вересня 2023 року; копію сертифікату про проходження практикуму на тему «Кібербезпека в роботі юриста» від 19 квітня 2024 року.

Натомість взагалі не додано договір про надання правової допомоги № 27-02/24 від 27 лютого 2024 року, укладений між адвокатом Григоренком А.О. та позивачем ОСОБА_1 , на підставі якого видано ордер на надання правничої допомоги; копія додатку № 2 від 09 березня 2024 року до договору про надання правової допомоги № 27-02/24 від 27 березня 2024 року; копія акту № 2 від 10 червня 2024 року з додатком (звіт) на які посилався адвокат Григоренко А.О. у додатках до даної заяви про ухвалення додаткового рішення.

З огляду на викладене, встановивши відсутність обов`язкових доказів, які підтверджують факт понесених витрат на професійну правничу допомогу суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні поданої заяви про ухвалення додаткового рішення.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що у зв`язку із відключенням світла не всі документи додані до вищезазначеної заяви завантажились та відповідно не були направлені в місцевий суд не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19), на яку посилається заявник, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Натомість скаржником взагалі не додано будь яких належних, допустимих та достатніх доказів, зокрема, того, що в відповідний день та час подання до місцевого суду заяви про ухвалення додаткового рішення були наявні відключення світла, в тому числі за місцем його роботи/проживання.

Поряд з цим у рішенні Європейського суду з прав людини в справах "Пономарьов проти України" та "Мушта проти України" вказано, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так з моменту подання заяви до ухвалення додаткового рішення судом пройшло 13 днів, за який скаржник мав можливість перевірити вміст поданої заяви до суду.

Крім того суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що 25 червня 2024 року до ухвалення судом оскаржуваного додаткового рішення, скаржник за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, а тому мав змогу перевірити подану заяву та завантажені до неї докази.

Доводи апеляційної скарги про те, що помічник та секретар судового засідання не повідомили його про відсутність документів, які зазначені в додатках до заяви про ухвалення додаткового рішення суду не заслуговують на увагу, оскільки до посадових обов`язків помічника судді та секретаря судового засідання не відноситься контроль наявності/відсутності додатків до заяв, клопотань, скарг тощо, які надходять до суду.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Григоренка Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета