Справа № 463/9955/23 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С. І.
Провадження № 22-ц/811/2288/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Петришина П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Дячука Володимира Володимировича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року в складі судді Леньо С.І. у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи Солонківська сільська рада Львівської області, Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Моісеєва Ольга Ярославівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

встановив:

У листопаді 2023 року заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання разом з спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 з березня 2014 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що вона, ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5 . З 2008 року і до смерті вона постійно проживала разом з матір`ю ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на вул. Центральній в с. Жирівка, Пустомитівського району, Львівської області. Її переїзд та проживання за вказаною адресою був пов`язаний з тим, що станом на 2008 рік її матері виповнилось 76 років, а її чоловіку ОСОБА_6 69 років, і оскільки ніхто з рідних не міг готувати їжу, допомагати вести господарство та доглядати за матір`ю, саме вона змушена була її доглядати до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті матері залишилось її спадкове майно, яке вона позбавлена можливості успадкувати у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. Тому для прийняття нею спадщини після смерті матері їй необхідно в судовому порядку встановити факт постійного проживання з матір`ю.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи Солонківська сільська рада Львівської області, Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Моісеєва Ольга Ярославівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику її право подати позов на загальних підставах.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_2 , апеляційну скаргу в інтересах якої через систему «Електронний суд» подав адвокат Дячук В.В. Вважає таку незаконною та необґрунтованою, а висновки суду помилковими

Зазначає, що впродовж усього розгляду справи, який тривав з листопада 2023 року, крім заявника, із зацікавлених осіб з`явився лише ОСОБА_3 , зі своїм представником адвокатом Петришин П.М., які в судовому засіданні висловили позицію про можливість розгляду заяви в порядку окремого провадження та заперечили проти задоволення заяви з мотивів того, що ОСОБА_2 не проживала постійно з матір`ю, при цьому письмово своєї позиції не висловили, але почали надавати пояснення, які, на їх думку, підтверджують їх позицію.

Таким чином, жодних тверджень про оспорювання ОСОБА_3 права ОСОБА_2 на спадщину, він не висловлював.

Вважає, що оспорювання фактичних обставин, а саме факту проживання ОСОБА_2 з матір`ю, не може бути тотожнім спору про право на спадщину.

Просить скасувати ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно ч.3 ст. 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_7 на заперечення таких, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд свої висновки мотивував тим, що в ході розгляду заяви встановлено, що у даному випадку існує спір про право, оскільки заінтересована особа ОСОБА_3 заперечує факт постійного проживання заявниці з матір`ю, тобто з спадкодавцем, а відповідно заперечує і її право на спадкування після смерті матері. Відтак, в разі ухвалення рішення про встановлення факту постійного проживання заявниці з матір`ю ОСОБА_5 до часу відкриття спадщини, у ОСОБА_2 виникає право на прийняття спадщини як спадкоємця першої черги за законом, проти чого заперечує інший спадкоємець ОСОБА_3 , а це в свою чергу впливає на його спадкові права та обов`язки, що очевидно свідчить про наявність між ними спору про право. Таким чином, заяву ОСОБА_2 необхідно залишити без розгляду.

Водночас, суд роз`яснив ОСОБА_2 її право подати позов на загальних підставах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з такого.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, а якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

При цьому, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17.

В свою чергу, згідно із роз`ясненнями, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30травня 2008року №7«Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, поняття "спір про право" пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

За приписами часини 6 статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Судом встановлено, що 29 серпня 2023 року на адресу приватного нотаріуса Моісеєвої О.Я. надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із змісту відповіді приватного нотаріуса Моісеєвої О.Я. від 29.08.2023 року №213/02-14 вбачається, що ОСОБА_2 роз`яснено подати заяву належним чином оформленою, та документи, що підтверджують прийняття спадщини.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_2 просила встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 08 березня 2014 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлення факту спільного проживання йому необхідно для належного оформлення права на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 .

Заінтересованими особами заявник вказала Солонківську сільску раду Львівської області, Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Моісеєву О.Я., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 641/5425/21 (провадження № 61-2699св23) зроблено висновок, що «у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Як вбачається із змісту заяви, заінтересованою особою заявник визначив приватного нотаріуса Моісеєву О.Я., яка відповідно до Закону України «Про нотаріат» та сталої судової практики, не може мати спільних інтересів з особами, які звернулися до неї за вчиненням нотаріальної дії.

Так, у справах окремого провадження та справ про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Нотаріус може бути лише відповідачем в разі оскарження відмови від вчинення нотаріальної дії або процедури її вчинення. При цьому такі вимоги до нотаріуса підлягають розгляду в позовному провадженні за правилами цивільного судочинства, як спір про право.

Як встановлено судом, після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3 (син), який на час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за однією адресою зі своєю матір`ю. Відтак вважається таким, що прийняв спадщину.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, заявник ОСОБА_2 (донька померлої) була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а у строк визначений ч.1 ст. 1270 ЦК України із заявою про прийняття спадщини не звернулась.

У заяві про встановлення факту зазначила, що після її смерті заведена спадкова справа, і 22.08.2023 року вона звернулась із відповідною заявою до приватного нотаріуса Моісеєвої О.І.

Враховуючи заперечення ОСОБА_3 щодо задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту без розгляду, оскільки під час розгляду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, при цьому правильно роз`яснив, що залишення без розгляду заяви не позбавляє заявника права звернутися до суду для вирішення цього питання в порядку позовного провадження.

Інших доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування судового рішення яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Дячука Володимира Володимировича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2024 року залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 04 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2024 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді С.М. Бойко

С.М. Копняк