Справа № 589/4831/23
Провадження № 2/589/170/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Прачук О.В.,

за участю секретаря судового засідання Антошко Т.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Островської Г.В.,

представника відповідача - адвоката Рязанця А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2

- про стягнення грошової компенсації частини вартості майна, набутого у шлюбі,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

- про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частини вартості майна, набутого у шлюбі, а саме:

- вартості 1/2 частини транспортного засобу - мопеду НОNDA DIO, номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 6550,00 грн.;

- вартості 1/2 частини транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 42050,00 грн.;

- вартості 1/2 частини транспортного засобу - автомобіля марки FІАТ ТЕМРRA 1.8., 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , в розмірі 20750,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що з 29 листопада 1996 року по 21 квітня 2023 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання та за спільні кошти подружжям були придбані транспортні засоби:

- мопед НОNDA DIO, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, об`єм двигуна 49 см.куб, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 23.04.2019 року;

- автомобіль марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 см.куб, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 19.12.2018 року;

- автомобіль марки FІАТ ТЕМРRA 1.8, 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

При цьому, позивачка зауважила, що хоча автомобіль FІАТ ТЕМРRA і був оформлений на неї, проте лише формально, адже посвідчення водія вона не має, керувати не вміє та вказаним автомобілем ніколи не користувалась.

Після розірвання шлюбу сторони за взаємною домовленістю розділили спільне майно у вигляді житлового будинку, речей загального побуту і особистого вжитку (меблі, побутову техніку тощо). Однак, долю транспортних засобів не вирішили. Фактично вони залишились у користуванні відповідача. Позивачка не заперечує аби це майно залишилось у його володінні, проте бажає отримати компенсацію частини вартості цього майна в порядку поділу спільного майна подружжя, в зв`язку з чим, звернулася до суду з даним позовом:

В свою чергу, ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій просив здійснити поділ спільного майна подружжя. За змістом позову ОСОБА_2 визнав, що вищевказані транспортні засоби є їх спільним майном. Однак зауважив, що мопед НОNDA DIO був проданий (без зняття з обліку в органах МВС) ще в 2013 році, про що добре відомо ОСОБА_1 , адже кошти від його продажу були використані в інтересах сім`ї. Компенсацію частини вартості майна, як того вимагає позивач, вважав недоцільною, просив здійснити поділ майна, залишивши у власності ОСОБА_2 , автомобіль ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , а у власності ОСОБА_1 автомобіль FІАТ ТЕМРRA, номерний знак НОМЕР_3 , а різницю вартості майна у розмірі 1951,40 грн (за оцінкою, наданою стороною відповідача за первісним позовом) стягнути з нього на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 22.01.2024 зустрічну позовну заяву було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, зустрічну позовну заяву не визнала. Зазначила, що з відповідачем не проживають з 2022 року, всі транспортні засоби перебувають у його володінні.

Представник позивача - адвокат Островська Г.В. позов також підтримала. Зазначила, що позивачці транспортні засоби не потрібні, вона є інвалідом третьої групи, має онкологічне захворювання, в зв`язку з чим потребує коштів на лікування. Відтак отримання позивачкою саме грошової компенсації половини вартості транспортних засобів більше відповідатиме її інтересам. Що стосується мопеду, то позивачка не знала, що 10 років тому відповідач його продав, згоди на це не давала і коштів від продажу не бачила. Крім того, згідно даних сервісного центру МВС, відповідач у 2019 році проводив перереєстрацію мопеду, в зв`язку з втратою тимчасового реєстраційного талону, що спростовує його доводи в цій частині.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 19.06.2024 не з`явився, раніше в судовому засіданні зазначав, що мопеду у нього немає ще з 2008 року, що може підтвердити свідок ОСОБА_3 , яка і купила його. Просив залишити позивачці автомобіль FІАТ ТЕМРRA, оскільки він оформлений на неї, а йому автомобіль ВАЗ 21099, який йому віддав ще його батько. Просив суд врахувати при винесенні рішення саме його висновок про оцінку транспортних засобів, який складений експертом, а не той, що складений спеціалістом, на замовлення позивачки, без огляду транспортних засобів.

Представник відповідача - адвокат Рязанець А.А. в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Вказав на те, що оцінка транспортних засобів позивача проведена спеціалістом, а їх висновок виніс експерт, тому саме оцінка, надана стороною відповідача (за первісним позовом), повинна бути врахована судом при винесенні рішення. Крім того, просив також суд врахувати саме наявність майна, яке перебуває у сторін по справі, оскільки мопед, грошову компенсацію якого хоче позивачка, вже давно продано.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, прийшов до наступних висновків.

29 листопада 1996 року між сторонами було укладено шлюб /а.с. 18/, який розірваний рішенням суду від 21.04.2023 у справі № 589/2367/22, що набрало законної сили 23.05.2023 /а.с. 19/.

Під час шлюбу було придбано транспортні засоби:

- мопед НОNDA DIO, номерний знак НОМЕР_1 , 2008 року випуску, об`єм двигуна 49 см.куб, що зареєстрований за ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 23.04.2019);

- автомобіль марки ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 см.куб, що зареєстрований за ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_5 від 19.12.2018);

- автомобіль марки FІАТ ТЕМРRA 1.8, 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , що зареєстрований за ОСОБА_1 /а.с. 21-22/.

Приписами ст. 57 СК України, в редакціях, чинних на час набуття цього майна, жодний з вказаних об`єктів не відносився до особистої приватної власності дружини чи чоловіка.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. При цьому, реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні транспортні засоби є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. Дані обставини сторонами не оспорювалися.

При цьому, суд не виключає із обсягу спільного майна подружжя мопед НОNDA DIO, та відхиляє доводи ОСОБА_2 щодо продажу цього майна ще у 2008 році, з огляду на те, що згідно з інформацією, наданою Територіальним сервісним центром МВС № 5945 /а.с. 162/, станом на 03.04.2024 вказаний транспортний засіб зареєстрований за ним.

Належних доказів вибуття цього майна з власності сторін суду не надано.

Що стосується показів свідка ОСОБА_3 , яка зазначила, що придбала сторін спірний мопед, то такі не мають жодного доказового значення при вирішенні даної справи, з огляду на приписи ч. 2 ст. 218 ЦК України, згідно з якими рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків у разі недодержання вимоги щодо письмової форми правочину.

В той же час, правочин з продажу спірного мопеду, в силу приписів ст. 208 ЦК України, належить вчиняти у письмовій формі.

Так, домовленості про поділ належного їм рухомого майна сторони не дійшли.

Шлюбного договору, яким би були визначені частки майна подружжя при розірванні шлюбу, сторони не укладали.

Відповідно до вимог СК України, якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Статтею 70 Сімейного кодексу встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, в основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Слід зауважити, що транспортний засіб є неподільною річчю і не може бути поділений у натурі між сторонами без втрати свого цільового призначення.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

За змістом ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що приписи ч. 4, 5 ст. 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) треба розуміти так:

(а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі ст. 365 ЦК заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації);

(б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

Крім того, у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.

При цьому, факт відсутності у відповідача коштів для одноразової виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що спільне рухоме майно сторін фактично перебуває у володінні і користуванні відповідача (за первісним позовом), а також те, що позивачка наразі не має реальної можливості використовувати транспортні засоби за їх призначенням, оскільки посвідчення водія не отримувала, та не має наміру ними користуватись взагалі, остання надала свою згоду на виплату їй грошової компенсації вартості цього спільного майна, суд, з урахуванням дотримання балансу інтересів сторін, приходить до висновку про доцільність сплати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортних засобів замість належної їй частки у праві спільної власності.

Підсумовуючи викладене, позови (первісний та зустрічний) підлягають задоволенню частково.

При цьому, визначаючи розмір належної компенсації, в основу доказів вартості спірного майна суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 74, 76 ЦПК України, покладає саме висновки експерта, надані стороною відповідача (за первісним позовом), а не звіти спеціаліста, надані позивачем (за первісним позовом).

Так, згідно висновків експерта за результатами авто товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу, складених судовим експертом ОСОБА_4 (№ 055/1, № 055/2, № 055/3 від 08 грудня 2023 року): ринкова вартість автомобіля ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна 1499 см.куб. складає 65981,83 грн.; автомобіля FІАТ ТЕМРRA 1.8, 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 - 62079,03 грн; мопеду НОNDA DIO, 1996 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 - 1470,00 грн.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за первісним позовом на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно обсягу задоволених вимог в розмірі 2643 грн 84 коп. (крім витрат на правову допомогу).

Разом з тим, з урахуванням заяви представника позивача щодо подання в подальшому заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правову допомогу, питання щодо їх розподілу наразі не вирішується.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 4, 12, 81, 265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації частини вартості майна, набутого у шлюбі - задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- транспортний засіб мопед HONDA DIO, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , об`єм двигуна 49 см. куб, вартістю 1470,00 грн.;

- транспортний засіб автомобіль ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, вартістю 65981,83 грн.;

- транспортний засіб автомобіль FIAT TEMPRA 1.8, номерний знак НОМЕР_3 , 1993 року випуску, вартістю 62079,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості транспортних засобів:

- мопеду HONDA DIO, 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_6 , в розмірі 735 грн;

- автомобіля ВАЗ 21099, номерний знак НОМЕР_2 , 2004 року випуску, в розмірі 32990 грн 95 коп.;

- автомобіля FIAT TEMPRA 1.8, номерний знак НОМЕР_3 , 1993 року випуску, в розмірі 31039 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати (крім витрат на правову допомогу) в розмірі 2643 грн 95 коп.

Позивач (за первісним позовом): ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач (за первісним позовом): ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 25 вересня 2024 року.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області О.В.Прачук