П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року м. Київ

Справа № 754/2751/2023

Провадження: № 22-ц/824/2973/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Цуран С. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лиховида Максима Степановича в інтересах ОСОБА_1 ,

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Гринчак О. І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

у с т а н о в и в:

У провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває на розгляді цивільна справа за вказаним позовом. Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача збитків в розмірі 132 000 грн, які завдані внаслідок залиття його квартири АДРЕСА_1 , та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

27.11.2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне майно відповідача, ОСОБА_2 , а саме:

квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 66,4 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000,

земельну ділянку кадастровий номер :00:004:0046, площею 0,0855 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224,

земельну ділянку кадастровий номер :00:004:0045, площею 0,1006 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Заява про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтована тим, що на даний час ціна позову становить 152 000 грн, а орієнтовна сума судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, перевищує попередньо заявлену в позовній заяві (23 520 грн). У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_2 іншого майна для виконання рішення суду про стягнення з відповідача відшкодування шкоди та судових витрат, існує обґрунтований ризик відчуження нею належного їй нерухомого майна з метою уникнення звернення стягнення на це майно. Вважає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду й ефективний захист порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 28 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням адвокат Лиховид М.С. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача збитків в розмірі 132 000 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн, які завдані внаслідок залиття належної йому квартири. До заяви про забезпечення позову було долучено докази належності ОСОБА_2 нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0045, площею 0,1006 га., земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0046, площею 0,0855 га. Зазначає, що відповідачка не має стабільних і достатніх доходів, які б дозволили своєчасно відшкодувати завдану шкоду, отже, існує обґрунтований ризик відчуження нею належного їй нерухомого майна з метою уникнення звернення стягнення на це майно. Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, не дав належної оцінки вказаним обставинам, та як наслідок, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Лиховид М.С. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Вислухавши думку представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не обґрунтовано у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у даній справі, не наведено обґрунтованих доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза його невиконання чи утруднення виконання, що свідчить про те, що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях позивача, які не можуть бути покладені в обґрунтування відповідної ухвали.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Матеріали справи свідчать, що предметом позову є відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 152 000 грн, спричиненої внаслідок залиття належної позивачу квартири.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майновідповідачці на праві власності належить нерухоме майно, а саме, квартира АДРЕСА_2 , 1/1 частка земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0045, площею 0,1006 га, 1/1 частка земельної ділянки, кадастровий номер :00:004:0046, площею 0,0855 га.

Виходячи із загальновідомих обставин щодо орієнтовної ринкової вартості нерухомості у місті Києві, колегія суддів відзначає, що вартість майна, на яке позивач просить накласти арешт, у своїй сукупності значно перевищує розмір заявлених позовних вимог (152 000 грн).

Разом з тим, при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову заявником не було надано належних та допустимих доказів співмірності заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, зокрема, дійсної вартості нерухомого майна, належного відповідачці, на яке він просить накласти арешт.

Відповідно до встановленого в цивільному судочинстві принципу диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Вимог про накладення арешту на нерухоме майно відповідачки в межах ціни позову або на його частину заявником не заявлено, а суд, в силу приписів статті 13 ЦПК України, позбавлений можливості вирішити питання забезпечення позову в інший спосіб, ніж про це заявлено позивачем.

В будь-якому випадку, позивач не позбавлений права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову з урахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні.

Ураховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про відмову в забезпеченні позову у обраний ОСОБА_1 спосіб.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права при вирішення питання про забезпечення позову та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційна скарга адвоката Лиховида М.С. в інтересах ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 лютого 2024 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура