Справа № 127/2340/24
Провадження 2/127/267/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кравчук М.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 36 від 16.01.2024 року, звернувся до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 , в якій просить стягнути моральну шкоду в розмірі 100 гривень, завдану в період з 01.06.2023 по 02.06.2023 внаслідок тримання ОСОБА_1 в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 24.01.2024 року позов залишено без руху та надано позивачу/представнику позивача 5 (п`ять) днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

Представником позивач отримано копію ухвали суду 02.02.2024 року, про що свідчить його підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, про отримання поштового відправлення.

Також, представником позивача через систему «Електронний суд» 31.01.2024 року подано на виконання вищезазначеної ухвали заяву про усунення недоліків, в якій він повідомляє суд, що відповідно до поданого, разом із позовною заявою, листа Уповноваженого ВРУ з прав людини від 19.02.2023 року установлено, що «Згідно з отриманими з Вінницької окружної прокуратури матеріалами перевірки за зверненнями ОСОБА_1 , 14.04.2023 окружною прокуратурою начальнику державної установи «Вінницька установа виконання покарань №-1» було внесено вказівку, в якій зазначено, що під час проведення перевірки за зверненнями засудженою ОСОБА_1 встановлено факти недотримання вимог статті 115 Кримінально-виконавчого кодексу України. Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2823/5 від 28.08.2018, статті 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Зокрема, під час огляду камерного приміщення прокурором встановлено, що у порушення вимог статті 22 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», камера та санвузол знаходяться в незадовільному стані, підлога потребує фарбування, а стіни побілки, ремонтних робіт. До того ж в порушення вимог частини першої статті 51, частини першої статті 52 Кодексу цивільного захисту України, положень Правил пожежної безпеки в Україні, у камерному приміщенні використовуються подовжувачі неналежної якості, з слідами кіптяви, що може призвести до виникнення замикання та пожежі.

Також у порушення норм забезпечення меблями, інвентарем і предметами господарчого призначення виправної колонії максимального ріння безпеки затверджених наказом Міністерства юстиції України від 27.07.2012, камерне приміщення не обладнано лавою на довжину стола, шафою особистою підставкою під бак для питної води, санвузлом (відгородженим), унітазом, змивним бачком. Більше того, у порушення статті З Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, частини першої статті 115 Кримінально-процесуального кодексу України, статті 22 Закону України «Про заперечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» у камерному приміщенні не обладнано належним чином, оскільки кабіна з чашею Генуя не має дверей, проглядається через оглядове вічко, не відділена від житлової зони, що в свою чергу принижує людську гідність засудженого.».

Вказані докази представник позивача вважає такими, що підтверджують приниження людської гідності позивача та понесення ним моральних страждань такими порушеннями.

Разом з тим, судом в ухвалі позивачу було наголошено про необхідність надати суду належні та допустимі докази, які підтверджують ту обставину, що порушені законні права ОСОБА_1 в дійсності перебувають у причинному зв`язку із його фізичним болем та стражданнями, душевними стражданнями, приниженні честі та гідності фізичної особи, які завідали позивачу моральної шкоди, чого на думку суду представником позивачем не зроблено.

Крім того, подана представником позивача до суду довідка №14/3670 від 10.04.2019 року ДУ «Вінницька установа виконання покарання (№1)», в якій зазначено, що відповідно до звернення ОСОБА_1 від 08.04.2019 року, йому відмовлено у працевлаштуванні, не може вважатися підставою для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, з огляду на те, що вона датована 10.04.2019 року, тобто видана більше чотирьох років назад, а тому подане разом із заявою клопотання про звільнення від сплати судового збору, є безпідставним та необґрунтованим.

Також суд звертає увагу на те, що у попередньому клопотанні про звільнення позивача від сплати судового збору судом було відмовлено, фактично з аналогічних підстав.

При цьому, слід зазначити, що сама по собі відсутність доходів, які підлягають оподаткуванню і обліковуються органами ДПС, не свідчить про скрутне матеріальне становище. Доказів про відсутність інших джерел доходів суду не надано.

Крім того, зі змісту позовної заяви слідує, що позивач не є особою похилого віку, докази щодо його непрацездатності у справі відсутні, факт того, що він не працює та не отримує доходів залежить виключно від її волевиявлення.

Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Тобто, самі лише обставини, пов`язані з відсутністю коштів, не можуть вважатися підставою відстрочення сплати судового збору, враховуючи, що позивачем не додано належних доказів, які б підтверджували неможливість сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У даному випадку необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ЦПК України, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невиконання позивачем наведених вимог процесуального законодавства має правовим наслідком відмови у прийнятті позовної заяви до розгляду та повернення її заявнику

З урахування вищевикладеного, клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні в справі «Каракуця проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявники повинні проявляти належну зацікавленість у розгляді їхньої справи.

Враховуючи викладене та те, що заявник на протязі встановленого судом строку не усунув недоліки позовної заяви, про які викладено в мотивувальній частині ухвали суду від 24.01.2024 року, суд приходить до переконання про наявність підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України, для повернення заяви заявнику.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 44, 185, 258, 260-261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Кравчука Михайла Олександровича про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)», Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви (ч.7 ст. 185 ЦПК України).

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення такій особі ухвали суду.

Суддя: