УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/867/24

Провадження № 2-з/568/10/24

16 серпня 2024 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Делалова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення первісного позову,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2024р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якому заявник (позивач) просить суд забезпечити первісну позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання - шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_2 надати можливість ОСОБА_1 безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і зобов`язання відповідача ОСОБА_2 забезпечити з 01.09.2024р. (з початком навчального процесу) право дитини на навчання в навчальному закладі за місцем її фактичного навчання в Довгалівському ліцеї Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Дубенський район, с. Довгалівка, вул. Шкільна, 97.

В обґрунтування необхідності забезпечення свого позов, позивач за первісним позовом вказує, що сімейні стосунки між сторонами не склались. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає з батьком за власним вибором та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка також проживала та зареєстрована за адресою батька ОСОБА_1 . В липні 2024р. дружина ОСОБА_2 самовільно змінила фактичне проживання спільної доньки ОСОБА_5 , яка за попередніми даними знаходиться в м. Горохів. ОСОБА_2 повністю обмежила доступ та спілкування з донькою, немає можливості брати участь у її вихованні, в т.ч. перевірити умови її проживання. Донька ОСОБА_5 в телефонному режимі повідомила, що хоче додому, але боїться мами, що свідчить про психологічний тиск на дитину зі сторони ОСОБА_2 . До того ж донька ОСОБА_5 навчається в школі за місцем свого постійного проживання (реєстрації) в с. Боратин, але під тиском матері існує загроза зірвання навчального процесу. Через побоювання за життя та здоров`я доньки ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернувся в органи поліції та орган опіки і піклування Крупецької сільської ради щодо здійснення перевірки.

Після звернення ОСОБА_1 (батько дитини) до Радивилівського районного суду Рівненської області з первісним позовом про визначення місця проживання дітей за місцем проживання батька, ОСОБА_2 подала зустрічний позов про визначення місця проживання дітей разом з нею. Оскільки розгляд справи може зайняти тривалий проміжок часу, просить забезпечити позов, що буде відповідати інтересам в першу чергу дитини, а також батька, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

За правилом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Таким чином, інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства убачається, що застосування заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому ураховується, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді в Радивилівському районному суді Рівненської області перебуває цивільна справа № 568/867/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей разом з батьком та стягнення аліментів на їх утримання. ОСОБА_2 було подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення аліментів на їх утримання.

З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти зареєстровані та проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час донька ОСОБА_6 проживає з батьком, а донька ОСОБА_5 з липня 2024р. проживає з матір`ю.

Відповідно до приписів статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У статтях 141, 153 СК України зазначено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Як зазначено у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин 3, 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає

Частинами першою та другою статті 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, одним із предметом спору у справі за первісним та зустрічним позовом є визначення місця проживання дітей.

Разом з тим, суд зауважує, що сторони мають рівні права відносно дітей, зокрема доньки ОСОБА_5 , а вирішення заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди батьку ОСОБА_1 у спілкуванні з донькою ОСОБА_5 та зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити право дитини ОСОБА_5 на навчання в навчальному закладі за місцем її реєстрації, тобто за місцем проживання батька ОСОБА_1 , за своїм змістом фактично є тотожним вимозі, яка підлягає вирішенню судом по суті в порядку позовного провадження.

Крім того, спір про визначення місце проживання дитини перебуває на розгляді суду, при цьому батьки дитини вправі спільно вирішувати в інтересах дитини питання, що стосуються життя, здоров`я та безпеки доньки як найвищий пріоритет.

Зважаючи на вищевикладене, дослідивши надані до заяви про забезпечення позову докази та наявні в матеріалах справи відомості, суд дійшов до висновку за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 81, 149-153, 259, 260, 353, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення первісного позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання (складення).

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Суддя О.М. Делалова