Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/930/24
Провадження №2/552/1376/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

19.08.2024 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання Лебедєва Х.В.,

учасники справи та їхні представники:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Лисенко Світлана Сергіївна,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради,

третя особа ОСОБА_4 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомого майна.

В позовній заяві та уточненій позовній заяві зазначив, що йому на праві спільної часткової власності належить 27/100 частин житлового будинку з частиною надвірних побудов за адресою: АДРЕСА_1 .

Іншими співвласниками будинку є ОСОБА_2 (47/100 ідеальних часток) та ОСОБА_3 (26/100 ідеальних часток).

Частка ОСОБА_5 , яка також була співвласником будинку, виділена в окремий об`єкт нерухомого майна рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2019 у справі №552/1509/19.

Фактично з 1989 року кожен із співвласників має відокремлені домогосподарства відповідно до своєї частки у будинку, але юридично згідно правовстановлюючих документів нерухоме майно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

У даному правовому статусі позивач ОСОБА_1 як власник своєї частки (27/100) нерухомого майна не має можливості самостійно приватизувати земельну ділянку для обслуговування будинку, не може здійснити реконструкцію або будівництво без згоди іншого співвласника.

Такі обмеження не дають йому можливості в повній мірі реалізувати своє право приватної власності в сукупності всіх його компонентів: право володіння, користування та розпорядження майном.

З метою окремого споживання житлово-комунальних послуг, оформлення окремих особових рахунків споживача у нього виникла необхідність у виділі його частки в окремий об`єкт нерухомого майна.

Тому позивач просив суд виділити ОСОБА_1 у приватну власність 27/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати її окремим об`єктом нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Також просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що складається в цілому з: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., огорожу №1. Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 07 березня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с.53).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у встановлений судом строк відзиви на позов не подали.

Треті особи Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, ОСОБА_4 письмових пояснень щодо позову також не подали.

За клопотанням представника позивача до матеріалів справи було долучено письмові докази.

Інші заяви по суті справи та клопотання сторонами суду не подавалися.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лисенко С.С. не з`явились, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. У заявах також зазначили, що проти задоволення уточнених позовних вимог з урахуванням висновку експерта не заперечують.

Третя особа ОСОБА_4 також звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради в судове засідання також не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явилась.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , посвідченого 28 липня 2023 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Т.Є., ОСОБА_1 на праві власності належить 27/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24-25).

За вказаною адресою розташовано житловий будинок А-1, загальною площею 135,8 кв.м., житловою площею 54,7 кв.м., сарай Г, погріб г, сарай Д, сарай д2, сарай д, погріб д1, сарай Е, вбиральня Ж, гараж З, сарай К, сарай И, погріб и, сарай Н, вбиральня З, вбиральня П, огорожа № 1.

По заяві власника до покупця переходять: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., сарай д, вбиральня П, 1/3 частка огорожі №1.

Ці 27/100 частки житлового будинку належать ОСОБА_6 на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2019 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.10.2019 року (а.с.24-25).

Права власності співвласників даного домоволодіння неодноразово були предметом розгляду в суді.

Так, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2019 у справі №552/1509/19, за ОСОБА_6 визнано право власності на 27/100 часток житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , що складається з коридору 2-1 площею 3,7 кв.м., передпокою 2-2 площею 6,5 кв.м., кухні 2-3 площею 17,4 кв.м., кімнати 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., а також сараю «д», вбиральні «П», 1/3 частини огорожі №1, що становить за новим розрахунком 27/100 часток та належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , і становило раніше 3/10 часток від всього домогосподарства, що розташоване на земельній ділянці, яка була виділена померлій в користування рішенням Київського районного суду м.Полтави від 27 червня 2012 року, площею 499 кв.м. (а.с. 113-114).

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 07 квітня 2014 року, яке набрало чинності 18 квітня 2014 року, у цивільній справі №552/861/14-ц визначено розмір частки у праві спільної часткової власності спадкодавця ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у житловому будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 - 47/100 частини. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після ОСОБА_8 право власності на 47/100 частини житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , який в цілому складається із житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 135, 8 кв.м., сараю літ. «Г», погребу літ. «г», сараю літ. «Д», сараю літ. «д2», сараю літ. «д», погребу літ. «д1», сараю літ. «Е», вбиральні літ. «Ж», гаража літ. «З», сараю літ. «К», сараю літ. «И», погребу літ. «и», сараю літ. «Н», вбиральні літ. «Р», вбиральні літ. «П», огорожі № 1.

Також вказаним рішенням встановлено, що на жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 право власності було зареєстровано за ОСОБА_7 на 3/10 частини, за ОСОБА_9 на 1/5 частини, за ОСОБА_8 на 1/4 частину. Та зазначено, що один із співвласників спірного домоволодіння виділився в окремий об`єкт нерухомого майна, частки співвласників, які залишились власниками цього домоволодіння змінились, однак колишні співвласники не змінювали розмір часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок.

Крім того, встановлено, що спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_9 є її онук ОСОБА_10 .

Відповідно до рішення Київського районного суду м.Полтави від 27 червня 2012 року у цивільній справі №2-354/11, яке набрало чинності 10 липня 2012 року, визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 згідно висновку № 221-10 судової будівельно-технічної експертизи від 01.02.2011 року (а.с.22).

Виділено ОСОБА_7 в користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 499 м2, яка позначена на плані земельної ділянки синім кольором.

Виділено ОСОБА_8 в користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 969 м2 , як позначено на плані земельної ділянки сірим кольором.

Виділено ОСОБА_10 в користування земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 541 м2, як позначено на плані земельної ділянки зеленим кольором.

У спільному користуванні співвласників залишено земельну ділянку площею 356 м2, як позначено на плані земельної ділянки жовтим кольором.

Але наявними у справ доказами не підтверджується чи є співвласником будинку за адресою АДРЕСА_1 та на підставі яких правовстановлюючих документів ОСОБА_3 або ОСОБА_10 чи інша особа.

Таким чином наявними у справі доказами не підтверджується та обставина, що позов пред`явлено до всіх співвласників будинку, які мають відповідати за позовом.

Відповідно, не доведено, що ОСОБА_3 є співвласником, а відповідно і належним співвідповідачем у справі.

Відповідно до ст. 364 ЦК України власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З метою реалізації такого права позивач звернувся з даним позовом до суду.

Заявляючи про наявність технічної можливості виділити належну йому частку із спільного майна, позивач надав суду висновок експерта №27 за результатами судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, виконаний судовим експертом ОСОБА_11 (а.с.84-94).

Згідно вказаного висновку експерт установив, що частина житлового будинку літ. А-1 з частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , яка входить у частку 27/100 і належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , є планувально ізольованою частиною, яка має окремий вхід зі сторони внутрішньоквартального проїзду до вул. Дослідної, частина житлового будинку літ. А-1 (додаток №2) має необхідну сукупність житлових та допоміжних приміщень, котрі відповідають будівельно-технічним вимогам для окремого проживання.

За результатами дослідження експерт робить висновок, що виділити у самостійний об`єкт нерухомого майна 27/100 частин домоволодіння з частиною господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , технічно можливо. При цьому площа закріпленої за цією частиною земельної ділянки складає 190 кв. м. відповідно до креслення додатку №3 (позначено зеленим).

За вимогами будівельно-технічних норм можливо виділити ОСОБА_1 як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна,

частину житлового будинку літ. А-1 загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., у складі приміщень: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м.,

огорожа №1.

Але висновок не містить будь-якої інформації про те, яку реально частку від спільного нерухомого майна складають зазначені приміщення та споруди, чи відповідають вони реально 27/100 часткам нерухомого майна.

Крім того, у вказаній частині висновок суперечить даним договору купівлі-продажу, укладеного 28 липня 2023 року ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , згідно якого по заяві власника до покупця переходять: коридор 2-1 пл. 3,7 кв.м., передпокій 2-2 площею 6,5 кв. м., кухня 2-3 площею 17,4 кв.м., кімната 2-4 площею 19,5 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 19,5 кв.м., сарай д (у висновку експерта даний об`єкт не вказано як такий, що виділяється позивачу на його 27/100 часток), вбиральня П (у висновку експерта даний об`єкт не вказано як такий, що виділяється позивачу на його 27/100 часток), 1/3 частка огорожі №1 (у висновку вказано, що позивачу виділяється не 1/3 частка огорожі №1, а огорожа №1, тобто в цілому).

Також згідно вказаного висновку до складу іншої частини, яка за вимогами будівельно-технічних норм може існувати як окремий самостійний об`єкт нерухомого майна, входять:

частина загальною площею 88,7 кв.м. у складі приміщень: кухня №3-1 площею 15,5 кв.м., кімната 3-2 площею 18,1 кв.м., вбиральня №3-3 площею 0,9 кв.м., сіни №3,4 площею 21,8 кв.м., кухня № 4-1 площею 7,7 кв.м., кімната №4-2 площею 17,1 кв.м., сіни №ІV площею 7,6 кв.м.;

сарай літ.Г, погріб літ. Г, сарай літ.Е, вбиральня літ. Ж, гараж літ. З, сарай літ. К, сарай літ. И, погріб літ. И, сарай літ. Н.

Зазначений висновок також не містить інформації про те, яку реально частку нерухомого майна складають зазначені приміщення, чи відповідають вони реально 73/00 часткам нерухомого майна.

Той факт, що існує технічна можливість виділити позивачу частину приміщень та споруд за фактичним користуванням, не є підставою для неврахування часток співвласників при вирішенні цього питання.

На вказану обставину звернув увагу Верховний Суд в постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 285/1265/18, провадження № 61-44858св18.

Зокрема, Верховний Суд вказав, що статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За приписами статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишається, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Верховний Суд наголосив, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Але в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, якій саме частці в праві спільної часткової власності відповідають приміщення та споруди, що позивач просить виділити йому в окрему одиницю.

При цьому у висновку експерта не зазначено, і з інших долучених доказів не вбачається, чому при наданні висновку експертом не враховано та не взято до розрахунку такі господарські будівлі і споруди, які згідно правовстановлюючого документу (договору купівлі-продажу від 28 липня 2023 року) існували в домоволодінні:

сарай Д (вказано було у володінні ОСОБА_12 ), сарай д 2, сарай д (вказано у володінні ОСОБА_1 ) , погріб д1 (вказано було у володінні ОСОБА_12 ), вбиральня З, вбиральня П.

На підставі викладеного суд вважає висновок таким, що не відповідає всім обставинам справи, а тому не бере його до уваги при вирішенні справи по суті.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявності технічної можливості виділу належної йому частки в одиницю. Не доведено, що позов пред`явлено до всіх співвласників будинку.

Тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ в натурі частини домоволодіння, що є у спільній частковій власності, в окремий об`єкт нерухомого майна - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний термін з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , проживаючий: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ,

відповідач ОСОБА_3 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ,

третя особа ОСОБА_4 , проживаюча: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ,

третя особа Виконавчий комітет Київської районної у м. Полтаві ради, адреса: м. Полтава, вул. Решетилівська, 1/2, .

Головуючий О.А.Самсонова