ПОСТАНОВА

Іменем України

27 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/7926/23

провадження № 22-ц/4809/1071/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Єгорової С.М.,

за участі секретаря судового засідання Зубіцької Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2024 року, у складі судді Мохонько В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

В обґрунтування позову зазначав, що 19 років 02 місяці, а саме: з 01.07.1998 по 31.07.2018, він працював на підприємстві електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища. 31.07.2018 був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України.

Зазначав, що за час роботи на підприємстві через шкідливі умови праці та значне перевантаження, через недосконалість робочого місця з вини роботодавця, у позивача виникло хронічне професійне захворювання. Було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 60% та встановлено 3 групу інвалідності безтерміново.

Внаслідок отриманого професійного захворювання він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Не має змоги працювати, з обережністю виконує хатню роботу, будь-які фізичні навантаження протипоказано.

Позивач зазначав, що має радикулопатію, яка виражається в постійних болях суглобів та хребта. Болі в спині бувають нестерпними, тому постійно доводиться приймати ліки для усунення больового синдрому та зняття запалень. Постійно відчуває фізичні страждання, постійну відчуває психологічний дискомфорт.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 335 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат в дохід держави судовий збір в розмірі 1 500,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 зазначав, що вказане рішення підлягає скасуванню в повному обсязі, як таке, що ухвалене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

Посилався на те, що фізичне (професійне захворювання) та моральна шкода, хоча не виключають одна одну, однак не є тотожними категоріями/явищами та не завжди кореспондують одна одній. Тому, не можна вважати, що наявність професійного захворювання апріорі супроводжується моральною шкодою, оскільки 60% втрати професійної працездатності не виключає можливість роботи позивача при менших фізичних навантаженнях та реалізації ним своїх звичок та бажань.

Зазначав, що між сторонами було укладено договір про відшкодування моральної шкоди № 18/253 від 28.12.2018, який передбачає врегулювання спору та перехід сторін в договірні правовідносини. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки даному договору, як і особистій заяві ОСОБА_1 від 21 грудня 2018 року адресовану на ім?я генерального директора ДП «СхідГЗК» про можливість виплати йому одноразової грошової виплати, як відшкодування моральної шкоди, яку він оцінив в сім тисяч гривень, а також доданому платіжному дорученню № 105 від 14.01.2019 про сплату ОСОБА_1 5635 грн. відшкодування моральної шкоди без ПДВ.

Також вказував, що за висновками МСЕК позивач не потребує забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, наглядом у сімейного лікаря, та не потребує постійного стороннього догляду та санаторно-курортного лікування, а також те, що позивачу не показана інша легка праця, та крім того позивач має щомісячні соціальні та регресні виплати які досягають 30 тис. грн. на місяць гарантовані державою, що є більшими за мінімальну заробітну плату, та достатніми для нормального соціального проживання людини, вважаємо, що визначена судом моральна шкода в сумі 150000 грн., не є захистом потерпілої особи, та не поліпшує майновий стан позивача, а навпаки його покращує, та є безпосереднім майновим доходом (наживою) для позивача.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Позивач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , працював на ДП «Східний ГЗК», з 01.07.1998 року по 18.08.1999 року електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, з 14.07.2000 року по 18.11.2001 року - електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування, з 19.11.2001 року на посаду підземний електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування 31.07.2018 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України.

З інформаційної довідки про умови праці від 07.11.2018 № 01-22-03/505318 Управління держпраці у Кіровоградській області вбачається, що відповідно до «Гігієнічної кваліфікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу» затвердженої наказом МОЗ України від 08.04.2014 року №248, умови праці на робочому місці працівника Інгульської шахта ДП «Східний ГЗК» ОСОБА_1 ,1957 року народження відносяться до ІІІ класу 2 ступеню шкідливості та небезпечності.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.12.2018 року зазначено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин: робота в шкідливих умовах праці на Інгульскій шахті ДП «СхідГЗК», причиною виникнення професійного захворювання вказано запиленість повітря робочої зони: концентрація пилу, у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: середній - 2,5 мг/м?, максимальний 2,7 мг/м?, при нормі 2,0 мг/м?, підвищені та знижені температури,температура поверхні устаткування,матеріалів повітряної зони +10,0 ?, при нормі +17,+26, рівень вологості та рухомості повітря вологість 94% при нормі 60-95%, рухомість

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» № 1848 від 20.12.2018 року ОСОБА_1 встановлений наступний діагноз: радикулопатія попереково-крижова L5, S1, і шийна С5, С6, С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів.

У довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 173243 від 08.01.2019 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безтерміново, причина інвалідності - професійне захворювання.

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 011920 від 08.01.2019 року вбачається, що ступінь втрати працездатності позивача становить 60% з 08.01.2019 року з датою переогляду - безтерміново.

Відповідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 368 хірургічного відділення ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» ОСОБА_1 з 03.06.2019 по 12.06.2019 року проходив лікування з діагнозом радикулопатія шийна С6, С7 та попереково-крижова L5, S1, переважно справа больовий та м`язові-тонічний синдроми, статико-динамічні порушення, стійкий периферичний нейросудинний синдром, двобічний плечолопатковий періартроз, деформуючий остеоартроз у поєднанні з періартрозом плечових, колінних суглобів, захв. професійне.

Як вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 698 хірургічного відділення ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» ОСОБА_1 з 18.10.2019 року по 30.10.2019 року проходив лікування з діагнозом а) основний ХОЗЛ1 (пиловий бронхіт 1 ст. емфізема легень 1 ст.), група А загострення, б)ускладнення основного ЛН і ст.

Згідно довідки ДЗ «СМСЧ №19 МОЗ України» ОСОБА_1 вбачається, що позивач знаходився на амбулаторному лікуванні у хірурга поліклініки з 01.03.2019 ороку по 20.03.2019 року з діагнозом деформуючий остоартроз плечових, ліктьових, колінних суглобів ІІ ст. ПФС ІІ ст (захв. проф.. 2018), стійкий виражений больовий с.м.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги. Позивач в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що тяжкі та шкідливі умови праці на підприємстві відповідача призвели до професійного захворювання позивача, та цим позивачу було заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходив зі ступеню, характеру, обсягу і тривалості страждань, та того, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 60%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково.

Апеляційний суд в цілому погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Згідно зі ст. 3 Конституцією України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

При цьому, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 29 жовтня 2020 року в справі № 210/4342/18 (провадження № 61-6438св20).

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії.

Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15.

З огляду на положення ч.1ст.1167 Цивільного кодексу Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно дорішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 №20-рп, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно дост. 1 Гірничого Закону Українидо особливо небезпечних підземних умов відносяться саме умови в шахтах, пов`язані з дією важкопрогнозованих проявів гірничо-геологічних і газодинамічних факторів, що створюють небезпеку для життя та здоров`я їх працівників (виділення та вибухи газу та пилу, раптові викиди, гірничі удари, обвалення, самозаймання гірничих порід, затоплення гірничих виробок тощо).

Згідно зст.38 Гірничого закону Українидо обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

За ст. 1168 Цивільного кодексу Україниморальна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки не має і не може бути точного мірила майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.07.1998 по 18.11.2001 працював на різних посадах ДП «Східний ГЗК». 31.07.2018 позивач звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29.12.2018 року зазначено, що професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин: робота в шкідливих умовах праці на Інгульскій шахті ДП «СхідГЗК», причиною виникнення професійного захворювання вказано запиленість повітря робочої зони: концентрація пилу, у тому числі вміст вільного двоокису кремнію: середній - 2,5 мг/м?, максимальний 2,7 мг/м?, при нормі 2,0 мг/м?, підвищені та знижені температури,температура поверхні устаткування,матеріалів повітряної зони +10,0 ?, при нормі +17,+26, рівень вологості та рухомості повітря вологість 94% при нормі 60-95%, рухомість

У довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ № 173243 від 08.01.2019 ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності безтерміново, причина інвалідності - професійне захворювання.

З довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 011920 від 08.01.2019 вбачається, що ступінь втрати працездатності позивача становить 60% з 08.01.2019 з датою переогляду - безтерміново.

Також, з матеріалів справи вбачається, що 28.12.2018 між ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та ОСОБА_1 укладено договір про відшкодування моральної шкоди № 18/253. Відповідно до зазначеного договору, на підставі заяви ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової компенсації у відшкодування моральної шкоди в зв`язку з профзахворюванням, отриманим за час роботи на ДП «СхідГЗК», сторони узгодили одноразову грошову виплату ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отриманого ним професійного захворювання у розмірі 7000 грн. (а.с. 83, 84)

Сторони узгодили, з чим погодився позивач, що ДП «СхідГЗК» сплачує ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого ним професійного захворювання 7000 грн. Сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких намірів стягнення на його користь інших сум у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання з ДП «СхідГЗК». ДП «СхідГЗК» зобов`язується сплатити на користь ОСОБА_1 7000 грн. у відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок всіх отриманих профзахворювань, встановлених та можливо встановлених у майбутньому. Сторони домовились, що ДП «СхідГЗК» на прохання заявника здійснює утримання визначених законодавством податків і зборів з суми моральної шкоди, що відшкодовується підприємством (а.с.83).

Відповідно до платіжного доручення №105 від 14.01.2019 позивачу ОСОБА_1 було сплачено 5635 грн. з урахуванням сплачених ДП «СхідГЗК» податків у відшкодування моральної шкоди, заподіяної профзахворюванням на підставі договору (а.с.85).

Суд в оскаржуваному рішенні, надаючи оцінку доказам, які були надані до суду першої інстанції позивачем у справі, що переглядається, встановив, що професійне захворювання ОСОБА_1 , яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ДП «СхідГЗК», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Виплата позивачеві 5635 грн. у відшкодування моральної шкоди на підставі договору не є перешкодою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної профзахворюванням.

Велика Палата Верховного у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Аналізуючи норми права, які регулюють спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з того, що власник або уповноважений ним орган несе відповідальність за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці, у випадку невиконання або неналежного виконання обов`язку створення безпечних і нешкідливих умов праці для працівника.

Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд виходив із того, що внаслідок отримання професійних захворювань позивач втратив 60% професійної працездатності та отримав третю групу інвалідності безстроково, що свідчить про неможливість покращення стану його здоров`я у майбутньому, а також з того, що захворювання позивача призвели до кардинальної негативної зміни його життя, порушили його психологічний стан та нормальні життєві зв`язки.

Прийнявши до уваги глибину його фізичних та душевних страждань, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації, а також керуючись засадами розумності і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, на рівні 150 000 грн.

Враховуючи наведене, а також те, що професійне захворювання позивача виникло під час його перебування у трудових відносинах з відповідачем, на якого законодавством покладено обов`язок забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи по суті.

За змістом ст. 375ЦПК України судапеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першоїстатті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

С.М. Єгорова