Справа № 2-4206/10
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі :

головуючого судді Придачука О.А.

за участю секретаря судового засідання - Бомбушкаря В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді заяву приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі Олександра Васильовича про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Лукеча О.В. звернувся до суду із вказаною заявою у якій зазначає, що у його провадженні перебувають: ВП № 72681083 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2п-4206/10 виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 02.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 208251,70 грн., а також судовий збір в розмірі 1700 грн. та 120,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. Боржник ОСОБА_1 та ВП № 7268122 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2п-4206/10 виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 02.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості в розмірі 208251,70 грн., а також судовий збір в розмірі 1700 грн. та 120,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи. Боржник ОСОБА_2 . Згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-4206/10 від 30.06.2023 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ОСОБА_4 .

Вказує, що сторонами виконавчого провадження надана мирова угода з клопотанням направити вказану мирову угоду для затвердження судом.

А тому керуючись ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 434 ЦПК України просить постановити ухвалу про затвердження мирової угоди, укладеної між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У судове засідання державний виконавець, а також стягувач та боржники не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Дослідивши заяву та надану мирову угоду суд доходить наступного.

Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Відповідність змісту мирової угоди вимогам матеріального закону передбачає, зокрема, аналіз об`єкта мирової угоди - майна, яким за умовами мирової угоди розпоряджаються її суб`єкти. Для того, щоб з`ясувати, що мирова угода не порушує права та законні інтереси інших осіб, суд повинен встановити, що: 1) майно, яке передається за мировою угодою, не вилучено з обігу і не обмежено в обігу; 2) учасники мирової угоди мають право розпоряджатися цим майном, що підтверджується правовстановлюючими документами; 3) майно, яке передається за мировою угодою, не перебуває під арештом і щодо нього відсутній спір з іншими особами.

Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Водночас, звертаючись із заявою про затвердження мирової угоди, сторони не надали відомостей щодо належності боржникам майна, яке є предметом мирової угоди, на час вирішення питання про затвердження мирової угоди, що позбавляє суд можливості встановити відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб внаслідок затвердження вказаної мирової угоди.

Крім того, укладена сторонами мирова угода не містить даних щодо остаточного вирішення такою угодою спору між сторонами, оскільки передбачає умови на випадок її невиконання, а саме, п. 1.8 сторони передбачили що у випадку невиконання стягувачем свого грошового зобов`язання, визначеного у п. 1.4 мирової угоди, боржники мають право звернутися до суду із позовною заявою про стягнення такої грошової заборгованості, що не відповідає положенням цивільного процесуального законодавства, оскільки ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Також у мировій угоді має місце неправильного зазначення виконавчих проваджень у яких така угода укладається, оскільки виконавчі провадження №60771355 та №58754953 згідно даних АСВП є завершеними.

Окрім того, умови угоди щодо розміру заборгованості визначено не чітко, мають місце помилки у зазначенні періодів та виду заборгованості, які як стверджується у мировій угоді, погоджені сторонами.

Оскільки , приватний виконавець, стягувач і боржники написали заяви про розгляд заяви про затвердження мирової угоди без їх участі , суд позбавлений можливості з"ясувати ці обставини в судовому засіданні.

З огляду на наведене, укладена сторонами мирова угода не може вважатися такою, що відповідає вимогам закону, а тому суд вважає, що в її затвердженні необхідно відмовити.

Керуючись ст.. 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 434 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукечі Олександра Васильовича про затвердження мирової угоди на стадії виконання рішення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.А. Придачук