Справа № 331/3989/24
Провадження № 2/331/2062/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді: Жукової О.Є

за участю секретаря: Мироненко О.В.

розглянувши в загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізької міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 березня 1994 року Виконавчий комітет Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області видав ОСОБА_1 ордер серії М № 662 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 .

24 липня 1995 року АТ Запорізька товарно-сировинна компанія «Запоріжголовпостач» надіслала лист № 127-8-63 на ім`я завідувача відділу обліку та розподілу житлової площі Запорізького міськвиконкому, у якому наполегливо просила підготувати рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів про визнання права власності на квартири за працівниками «Запоріжголовпостач», які внесли свої особисті кошти в українських карбованцях за придбання житла.

31 липня 1995 Виконавчий комітет Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області ухвалив рішення № 308/3 «Про доповнення рішення міськвиконкому від 17.07.1995 № 240 «Про визнання права особистої власності на квартири за громадянами, які сплатили при будівництві їх вартість в іноземній валюті або українських карбованцях», згідно з яким:

- визнав право особистої приватної власності на квартири за громадянами, які сплатили при будівництві їх вартість, за рахунок власних коштів згідно з додатком;

-доручив Управлінню житлового господарства міськвиконкому видати свідоцтва про право особистої власності на квартири громадянам, зазначеним у додатку до цього рішення, а міжміському бюро технічної інвентаризації зареєструвати зазначені свідоцтва.

Після видачі ордеру ОСОБА_1 вселилася до вказаної квартири. 23 грудня 1994 року позивачка зареєструвала своє місце проживання у квартирі і відтоді постійно і безперервно в ній проживає.

Водночас свідоцтво про право особистої власності на квартиру, яке відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 31.07.1995 № 308/3 мало видати Управління житлового господарства міськвиконкому, ОСОБА_1 не отримала, право власності на квартиру в бюро технічної інвентаризації не зареєструвала.

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради із заявою про надання роз`яснень з питань отримання свідоцтва про право власності на квартиру та подальшого оформлення права власності на квартиру. У листі від 03.05.2024 № 02-20/005 Департамент повідомив, що внаслідок численних змін структури виконавчих органів міської ради (у тому числі ліквідації) та зміни норм законодавства рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 31.07.1995 № 308/3 не може бути виконано. Додатково вказав, що для оформлення права власності на квартиру ОСОБА_1 слід звернутися до суду з позовом до міської ради про визнання права власності. Окрім того, запропонував звернутися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району для отримання відповіді про неможливість проведення приватизації.

08 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району із заявою про можливість чи неможливість здійснення приватизації квартири. Листом від 21.05.2024 № 1-285-0-382 районна адміністрація повідомила, що приватизація квартири АДРЕСА_1 неможлива, оскільки отримана за власні кошти.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 липня 2024 року провадження по справі відкрито.

Відповідач надав відзив на позов , в якому зазначив, що Рішенням Запорізької міської ради від 18.02.2011 № 6 «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну чисельність апарату Запорізької міської ради та її виконавчих органів» було ліквідовано Управління житлового господарства Запорізької міської ради, яке за рішенням виконавчого комітету № 308/3 від 31.07.1995 мало видати позивачу свідоцтво про право власності на спірну квартиру для подальшої його реєстрації в БТІ .Вищенаведеним рішенням не визначено правонаступників ліквідованогоУправління житлового господарства Запорізької міської ради.

Отже, внаслідок численних змін структури виконавчих органів міської ради (у тому числі ліквідації) та зміни норм законодавства, на даний час рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області № 308/3 від 31.07.1995 не може бути виконано, шляхом видачі позивачу свідоцтва про право особистої власності на квартиру. Єдиним способом реєстрації права власності спірної квартири за позивачем залишається лише винесення судового рішення про визнання за нею права власності на цю квартиру. У разі встановлення судом належності поданих позивачем доказів відповідач просив прийняти по даній справі рішення на розсуд суду в межах діючого законодавства України.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в наданому клопотанні просив розгляд справи зійснювати у його відсутність, просив прийняти по даній справі рішення на розсуд суду в межах діючого законодавства України.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини .

23 січня 1990 підприємство «Запоріжголовпостач» уклало договір № 5 із Запорізьким трамвайно-тролейбусним управлінням про будівництво господарським способом житлового будинку по АДРЕСА_2 (будівельна адреса).

Відповідно до п. 1.5. вказаного договору після завершення будівництва Запорізьке трамвайно-тролейбусне управління виділяє підприємству «Запоріжголовпостач» 5 (п`ять) двокімнатних квартир у побудованому будинку.У зв`язку зі складним матеріальним становищем та відсутністю коштів для оплати житла на загальних зборах колективу «Запоріжголовпостач» було прийняте рішення про надання можливості викупу п`яти двокімнатних квартир у будинку, що будується по АДРЕСА_2 , працівниками підприємства, які перебувають квартирному обліку, за особисті кошти. Наведене підтверджується протоколом № 2 загальних зборів колективу «Запоріжголовпостач» від 31.08.1993.

На спільному засідання адміністрації та профспілкового комітету підприємства «Запоріжголовпостач», яке відбулося 31.08.1993 одну із зазначених квартир було виділено позивачці, ОСОБА_1 .

Після завершення будівництва житловому будинку була присвоєна адреса: АДРЕСА_2 . Листом від 01.02.1994 Запорізьке підприємство міського електричного транспорту «Електротранс» повідомило Запорізьку товарно-сировинну компанію «Запоріжголовпостач» про необхідність сплати за виділені підприємству квартири на загальну суму 285 079 104 карбованці, по 57 015 820 карбованців з кожного власника квартири.

Зазначені грошові кошти позивачка оплатила, що підтверджується архівною копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 34 від 28.01.1994.

01 березня 1994 року Виконавчий комітет Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області видав ОСОБА_1 ордер серії М № 662 на право зайняття квартири АДРЕСА_1 .

24 липня 1995 року АТ Запорізька товарно-сировинна компанія «Запоріжголовпостач» надіслала лист № 127-8-63 на ім`я завідувача відділу обліку та розподілу житлової площі Запорізького міськвиконкому, у якому наполегливо просила підготувати рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів про визнання права власності на квартири за працівниками «Запоріжголовпостач», які внесли свої особисті кошти в українських карбованцях за придбання житла.

31 липня 1995 Виконавчий комітет Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області ухвалив рішення № 308/3 «Про доповнення рішення міськвиконкому від 17.07.1995 № 240 «Про визнання права особистої власності на квартири за громадянами, які сплатили при будівництві їх вартість в іноземній валюті або українських карбованцях», згідно з яким:

- визнав право особистої приватної власності на квартири за громадянами, які сплатили при будівництві їх вартість, за рахунок власних коштів згідно з додатком;

-доручив Управлінню житлового господарства міськвиконкому видати свідоцтва про право особистої власності на квартири громадянам, зазначеним у додатку до цього рішення, а міжміському бюро технічної інвентаризації зареєструвати зазначені свідоцтва.

У додатку до рішення під № 5 вказана ОСОБА_1 . Напроти її прізвища зазначена адреса квартири, за яку вона одержала, сплативши власні кошти - АДРЕСА_3 .

19 лютого 2016 року Запорізька міська рада ухвалила рішення № 73, згідно з яким перейменувала АДРЕСА_4 , шляхом відновлення її історичної назви (https://zp.gov.ua/uk/sessions/40/resolution/4569).

Після видачі ордеру ОСОБА_1 вселилася до вказаної квартири. 23 грудня 1994 року позивачка зареєструвала своє місце проживання у квартирі і відтоді постійно і безперервно в ній проживає. Наведене підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади № 2024/004516811 від 06.05.2024.

Водночас свідоцтво про право особистої власності на квартиру, яке відповідно до рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 31.07.1995 № 308/3 мало видати Управління житлового господарства міськвиконкому, ОСОБА_1 не отримала, право власності на квартиру в бюро технічної інвентаризації не зареєструвала.Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 369357758 від 12.03.2024 відомості у вказаних реєстрах щодо квартири АДРЕСА_1 відсутні.

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту правового забезпечення Запорізької міської ради із заявою про надання роз`яснень з питань отримання свідоцтва про право власності на квартиру та подальшого оформлення права власності на квартиру. У листі від 03.05.2024 № 02-20/005 Департамент повідомив, що внаслідок численних змін структури виконавчих органів міської ради (у тому числі ліквідації) та зміни норм законодавства рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 31.07.1995 № 308/3 не може бути виконано. Додатково вказав, що для оформлення права власності на квартиру ОСОБА_1 слід звернутися до суду з позовом до міської ради про визнання права власності. Окрім того, запропонував звернутися до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району для отримання відповіді про неможливість проведення приватизації.

08 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району із заявою про можливість чи неможливість здійснення приватизації квартири. Листом від 21.05.2024 № 1-285-0-382 районна адміністрація повідомила, що приватизація квартири АДРЕСА_1 неможлива, оскільки отримана за власні кошти.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

У статті 22 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Підстави набуття права власності визначені у статті 328 ЦК України, згідно з якою право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорення чи невизнання її права або у разі втрати документа, який засвідчує право власності, і при цьому право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка уже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах.

За змістом наведених норм права позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Отже, права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та аналізуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, оскільки на даний час рішення Виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів Запорізької області № 308/3 від 31.07.1995 не може бути виконано, шляхом видачі позивачу свідоцтва про право особистої власності на квартиру, позивач позбавлена можливості одержати правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно, суд виходить до висновку про задоволення позовних вимог .

Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Запорізької міської ради про визнання права власностізадовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 59,63 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м..

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 26 серпня 2024 року.

Суддя: О. Є. Жукова