Номер провадження: 22-ц/813/913/24
Головуючий у першій інстанції Салтан Л.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2022 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2022 року до суду надійшла заява приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-3859/2009 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с. 1-28).

09 серпня 2022 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у задоволенні заяви приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича було відмовлено (а.с. 37-37 зворот).

22 серпня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу приватного виконавця Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2022 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваною ухвалою та вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи. Так, апелянт зазначає, що 15 грудня 2021 року було відкрите виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №521/6738/20, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, яким встановлено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) до досягнення ОСОБА_4 23 років, починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 28 квітня 2020 року, та до досягнення сином 23 років, а саме: до 08 березня 2025 року, при умові продовження навчання. Апелянт повідомляє, що в ході перевірки майнового стану боржника було встановлено, що на майно, що належить боржникові на праві власності на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси №2-3859/2009 від 01 червня 2009 року накладено арешт. Вказана ухвала, як зазначає апелянт, була постановлена в рамках забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та станом на день надання відповіді на запит приватного виконавця арешт не скасований. Апелянт вважає, що у розумінні ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_3 є стягувачем другої черги, коли ОСОБА_1 є стягувачем п`ятої черги, тобто в порядку ч. 2 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги ОСОБА_3 підлягають першочерговому задоволенню відносно вимог ОСОБА_1 , але їх задоволенню перешкоджає арешт, накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2009 року у справі №2-3859/2009. На думку апелянта, суд першої інстанції, всупереч ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 7-10 ст. 158, ст.ст. 263, 264 ЦПК України, не встановив чи є підстави для скасування арешту із власної ініціативи суду чи було постановлено рішення у справі №2-3859/2009, чи перебував по вказаній справі виконавчий лист на виконанні, чи виконано рішення та яка вимога стягувача підлягає першочерговому задоволенню відносно іншого стягувача. З огляду на викладене, апелянт просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2022 року та постановити нову, якою зняти арешт з нерухомого майна (номер запису про обтяження: 8791212) з домоволодіння АДРЕСА_1 , накладений на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 01 червня 2009 року у справі №2-3859/2009 (а.с. 40-42).

07 вересня 2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: головуючого - судді ОСОБА_5., суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.) за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження (а.с. 56-56 зворот).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_5 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2023 року, цивільну справу було розподілено колегії суддів під головуванням судді Дришлюка А.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.08.2023 справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10) щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що заявник не приймав участі у справі № 2-3859/2009 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у зв`язку з чим він не може звертатися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову у вказаній цивільній справі в порядку, встановленому статтею 158 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за необхідне змінити та доповнити оскаржувану ухвалу в частині мотивування з огляду на таке.

За обставинами даної справи приватний виконавець звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.06.2009 в межах справи № 2-3859/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В обґрунтування клопотання виконавець зазначив, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 521/6738/20 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

В процесі розгляду справи апеляційним судом були витребувані матеріали цивільної справи № 2-3859/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу для встановлення обставин, які мають значення для справи та правильного вирішення справи по суті. Так, з матеріалів цивільної справи № 2-3859/2009 вбачається, що 14.07.2011 Київський районний суд м. Одеси (суддя Калашнікова О.І.) ухвалив рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково та стягнув з ОСОБА_2 на його користь 457 614 грн. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18.01.2012 вказане рішення було залишене без змін.

Також, з матеріалів справи вбачається, що представник ОСОБА_1 звертався до суду першої інстанції з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову з огляду на необхідність передання майна на примусову реалізацію та ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Маломуж А.І.) від 02.10.2019 вказана заява була залишена без задоволення. Представник оскаржив ухвалу до суду апеляційної інстанції, однак в подальшому відкликав апеляційну скаргу та ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 апеляційна скарга була повернута апелянту. В подальшому представник ОСОБА_1 звертався до суду з заявою про зміну способу та порядку виконання рішення (представник просив передати позивачу в приватну власність 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 ). Однак, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2019 заява була залишена без розгляду за заявою представника.

Отже, на теперішній час відомості щодо виконання/невиконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2011 в справі № 2-3859/2009 відсутні та сторонами до суду не подавались.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Апеляційний суд зауважує, що обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу; повноваження виконавця на звернення з позовною заявою, апеляційною скаргою є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України), в тому числі з апеляційною скаргою в інтересах стягувача на судове рішення у справі про поділ спільного майна подружжя, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна та виконання судового рішення про стягнення боргу (постанова КЦС ВС від 10.05.2023 в справі № 509/84/14-ц).

Тобто, виконавець має право в інтересах стягувача звертатися до суду з позовом, апеляційною скаргою, поданням, клопотаннями, заявами тощо.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ і з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

Інститут забезпечення позову, за своєю суттю, повинен слугувати гарантією для забезпечення виконання судового рішення, у випадку задоволення позову, в майбутньому та усунення можливих майбутніх перешкод його виконання. При цьому необхідно враховувати, що ухвалення відповідного рішення, серед іншого, повинно мати законну та виправдану мету. Вказане означає, що застосування відповідного заходу забезпечення позову має бути належним чином вмотивовано та підтверджено відповідними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Тобто, заходи забезпечення позову скасовуються або за клопотанням учасника справи або судом на власний розсуд. При цьому, в другому випадку скасування забезпечення є правом суду, а не обов`язком. Для вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову мають існувати відповідні правові та фактичні підстави, наприклад, виконання рішення суду або якщо відпала потреба в заходах забезпечення.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що за приписами частини першої статті 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (постанови Верховного Суду від 20.01.2020 у справі № 753/12741/17, від 22.04.2020 у справі № 607/15533/17 від 10.02.2021 у справі № 641/1271/19-ц, від 25.05.2023 у справі № 334/1250/22).

В системному зв`язку з вище наведеним, оскільки з заявами про скасування заходів забезпечення позову можуть звертатися лише учасники справи, а підстав для скасування заходів забезпечення судом з власної ініціативи не встановлено, зважаючи на те, що виконавець має право звертатися до суду з позовами в інтересах стягувачів, апеляційний суд змінює та доповнює оскаржувану ухвалу в частині мотивування.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Таким чином, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює й доповнює оскаржувану ухвалу в частині мотивування.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича - задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 серпня 2022 року про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову - змінити та доповнити в частині мотивування. В іншій частині залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік