Справа № 148/526/24
Провадження № 22-ц/801/1819/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 рокуСправа № 148/526/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «Мегабанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 148/526/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Роздорожної А. Г. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2024 року Акціонерне товариство «Мегабанк» (далі АТ «Мегабанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Позов мотивований тим, що 17 липня 2018 року між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50-804-850-2-18-Г (далі кредитний договір), за умовами якого останній отримав кредит у сумі 28 026,91 грн, строком до 16 липня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в межах строку кредиту у розмірі 15,00 % річних.

Указаний договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк», а графік платежів, наведений в додатку № 1 до договору, є невід`ємною його частиною. Повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячними ануїтетними платежами.

АТ «Мегабанк» виконало свої зобов`язання. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01 березня 2024 року становить 46 157,58 грн, з яких: 28 026,91 залишкова сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 1 597,15 грн залишок нарахованих та несплачених процентів; 3 503,35 грн залишок нарахованої та несплаченої комісії; 13 030,17 грн штраф за кредитним договором.

Посилаючись на ці обставини, АТ «Мегабанк» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 46 157,58 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором № 50-804-850-2-18-Г від 17 листопада 2018 року у сумі 29 624,06 грн, з яких: 28 026,91 грн сума заборгованості за кредитом, 1 597,15 грн сума нарахованих та несплачених процентів.

У решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

докази про отримання відповідачем грошових коштів від АТ «Мегабанк», які містяться в матеріалах справи, є належними та допустимими, підтверджують виникнення кредитних відносин між сторонами;

позивачем доведено факт невиконання зобов`язань за кредитним договором щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів;

умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»;

у кредитному договорі № 50-804-850-2-18-Г від 17 липня 2018 року не указано переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту;

ураховуючи пункт 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України позовні вимоги в частині стягнення штрафу за кредитним договором у розмірі 13 030,17 грн задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У липні 2024 року АТ «Мегабанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні стягнення залишку нарахованої та несплаченої комісії у розмірі 3 503,35 грн та штрафу у розмірі 13 030,17 скасувати й ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору та відсутності доказів надсилання відповідачу матеріалів апеляційної скарги.

25 липня 2024 року на виконання вимог ухвали АТ «Мегабанк» подало квитанцію про оплату судового збору та докази надсилання відповідачу апеляційної скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 29 серпня 2024 року у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи;

місцевий суд не дослідив дату виникнення заборгованості та дату виникнення права позивача на нарахування неустойки;

штраф за кредитним договором № 50-804-850-2-18-Г від 17 липня 2018 року нараховано до 24 лютого 2022 року, відтак висновок суду про застосування пункту 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України є помилковим;

Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту;

з тарифами та умовами, встановленими кредитним договором, відповідач погодився, про що власноручно підписався в кредитному договорі, тому висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог є неправильним та таким, що не ґрунтується на вимогах закону.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 17 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Мегабанк» з метою отримання кредиту, у зв`язку з чим підписав заяву на отримання кредиту на споживчі цілі у Пат «Мегабанк».

17 липня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Мегабанк» (правонаступником якого є АТ «Мегабанк») укладено кредитний договір № 50-804-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами), згідно умов якого банк зобов`язався надати кредит у розмірі 28 026,91 грн, строком з 17 липня 2018 року до 16 липня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у межах строку кредиту у розмірі 15 % річних, та комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3 % від суми кредиту щомісячно.

Умовами договору встановлений розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму місячної комісійної винагороди, у сумі 1 677,99 грн.

За користування кредитом понад строк, встановлений договором, кредитодавець нараховує, а позичальник сплачує проценти у розмірі 0,1 % річних (пункт 2.11 договору).

Указаний договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів в ПАТ «Мегабанк», а визначення сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, а також графік платежів ,наведений в додатку № 1 до договору, є невід`ємною його частиною (пункти 1.1., 1.3 договору).

Відповідно до пунктів 1.2, 4.1 кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку. Повернення кредиту та сплати процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором.

Згідно пункту 4.3 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки передбаченої договором. При цьому, день видачі та день повернення кредиту вважається одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів «факт/360».

У разі порушення строків сплати ануїтентних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому, правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту припиняється нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка встановлюється в розмірі встановленому пунктом 2.11 цього договору, а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі передбаченому п. 6.3 цього договору.

Пунктом 6.3 договору встановлено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 % від суми кредиту.

Своїм підписом позичальник підтвердив, що цей договір з усіма додатками та Правилами, являють у сукупності для сторін один єдиний договір, у зв`язку з чим істотні умови, які є обов`язковими для договору відповідно до чинного законодавства України, можуть міститися як у тексті договору, чи доданих до нього, так і у Правилах. Крім того, з Правилами, які розміщені на офіційному сайті банку www.megabank.ua та/або відділеннях банку, а також умовами договору, ознайомлений і згодний (пункти 5.4, 5.5 кредитного договору).

Позивач виконав зобов`язання за договором, однак позичальник належним чином умови договору щодо повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Станом на 01 березня 2024 року заборгованість за кредитний договором № 50-804-850-2-18-Г (з ануїтетними платежами) від 17 липня 2018 року складає 46 157,58 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом - 28 026,91 грн; сума нарахованих та несплачених процентів - 1 597,15; залишок нарахованої несплаченої комісії 3 053,35 грн; штраф 13 030,17 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з правовідносин стосовно стягнення заборгованості за договором кредиту та ціна позову складає 46 157,58 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості за кредитним договором № 50-804-2-18-Г від 17 липня 2018 року у розмірі 3 503,35 грн та штрафу у розмірі 13 030,17 грн, в іншій частині не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині у повній мірі не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Щодо стягнення залишку нарахованої та несплаченої комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості

Установлено, що 17 липня 2018 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, умовами якого (пункт 2.8) встановлено обов`язок позичальника щомісячно сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,5 % від суми кредиту.

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено у такій редакції:

«Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Законом України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) зроблено висновок, що:

«у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів існування, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості встановлена пунктом 2.8 кредитного договору від 17 липня 2018 року та паспортом споживчого кредитування.

Разом з тим у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 2.8 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину (чи окремих його умов) недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 8 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22) та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22).

Ураховуючи викладене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача комісії у розмірі 3 503,35 грн.

Доводи апеляційної скарги у цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не беруться.

Щодо стягнення штрафу

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною першою статті 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 штрафу за кредитним договором від 17 липня 2018 року, суд першої інстанції, посилаючись на пункт 18 Перехідних та прикінцевих положень ЦК України, вважав, що він підлягає списанню кредитодавцем.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду помилковим з огляду на таке.

Пунктом 3.2.3. кредитного договору встановлено, що відповідач зобов`язався своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених умовах.

Відповідно до пункту 4.4 кредитного договору, в разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позивач обліковує заборгованість за кредитом у повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому, правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому пунктом 2.11 цього договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагороди відповідач, сплачує штраф у розмірі, передбаченому пунктом 6.3 договору.

Пунктом 6.3 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 45 % від суми кредиту.

З наданого банком розрахунку заборгованості слідує, що отримавши кредитні кошти, ОСОБА_1 з 01 серпня 2018 року порушувались умови та строки сплати платежів за кредитом, а з 03 вересня 2018 року відбулось прострочення виконання зобов`язання, дев`яносто календарних днів з цієї дати сплило 03 грудня 2018 року.

З 03 грудня 2018 року відповідачу припинено нарахування комісії, процентна ставка за кредитом установлена у розмірі 0,1 % річних.

Нарахування штрафу у порядку пункту 6.3 кредитного договору відбулося з 03 грудня 2018 року, тобто в межах строку дії кредитного договору та до початку введення на території України воєнного стану.

Сума штрафу у розмірі 45 % від суми кредиту, відповідно до пункту 6.3 кредитного договору, становить 13 030,17 грн.

На підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитом позивачем надані суду виписки по рахунку за період з 17 липня 2018 року по 19 грудня 2022 року та з 20 грудня 2022 року по 17 серпня 2023 року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 3 цього Положення встановлено, що клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання.

Відтак наявні в матеріалах справи виписки по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, зокрема, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, підтверджують заборгованість відповідача за виданим кредитом.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.

Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення штрафу.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги у цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення в частині вирішення позовних вимог про відмову у стягненні штрафу за кредитним договором слід скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення такої вимоги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове скасування оскаржуваного в частині рішення та ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позовної вимоги щодо стягнення штрафу за кредитним договором.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційним судом рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу за кредитним договором скасовується з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позовної вимоги, а тому апеляційний суд скасовує це ж рішення в частині розподілу судових витрат та змінює їх розподіл.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи встановлено, що за подання позовної заяви позивачем сплачено 2 684 грн, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (92,41%).

Отже стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» підлягає судовий збір у розмірі 2 480,28 грн.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу АТ «Мегабанк» задоволено частково (78,81%), то з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» слід стягнути 2 863,64 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 червня 2024 року в частині відмови у стягненні штрафу скасувати й ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором № 50-804-850-2-18-Г від 17 липня 2018 року задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» штраф за кредитним договором № 50-804-850-2-18-Г від 17 липня 2018 року у розмірі 13 030,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» 2 684 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» 2 863,64 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Людмила ГОЛОТА

Віктор РИБЧИНСЬКИЙ