Справа № Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/811/3371/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м.Львів

Справа № 454/764/23

Провадження № 22-ц/811/3371/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сокалі 31 жовтня 2023 року у складі судді Струс Т.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Органу опіки та піклування Великомостівської міської ради Львівської області, про визначення місця проживання дітей з батьком,-

встановив:

27 лютого 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей з батьком (позивачем). В обґрунтування позову посилається на те, що 19 вересня 2014 року між ним (позивачем) та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Бутинською сільською радою Сокальського району Львівської області. Вказує, що вони (сторони) є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що з червня 2022 року, після припинення їх з відповідачем сімейних відносин, у них (сторін) виник спір про визначення місця проживання дітей, оскільки з відповідачем у них була усна домовленість про час, який вона мала проводити з дітьми, однак ОСОБА_3 порушувала таку домовленість. До моменту подання позовної заяви (27 лютого 2023 року) вони (сторони), як подружжя проживали разом за однією адресою. Відповідач переїхала до своїх батьків та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що діти проживають з ним (позивачем) за адресою: АДРЕСА_2 . Просить позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2023 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позов. Зазначає, що 9 березня 2023 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Згідно довідки Великомостівської міської ради №622/02-09 від 9 серпня 2023 року ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що діти проживають з ним. Відповідач подала заяву до суду про визнання позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 від 26 квітня 2017 року; та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 16 січня 2015 року.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Великомостівської міської ради №66 від 16 лютого 2023 року, ОСОБА_2 зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Склад сім`ї: ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_6 - дочка, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_7 - мати.

Згідно характеристики ОСОБА_2 , виданої Виконавчим комітетом Великомостівської міської ради №67 від 16 лютого 2023 року, за час проживання у с.Двірці він зарекомендував себе з позитивної сторони. Добросовісно відноситься до виконання громадських доручень. Працьовитий, спокійний, врівноважений. Проживає разом з дружиною та дочками, утримує їх та займається їх вихованням.

З висновку органу опіки і піклування Великомостівської міської ради №57 від 25 травня 2023 року щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком ОСОБА_2 ,. то орган опіки і піклування вбачається за доцільне визнати місце проживання малолітніх дітей з їх батьками: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

У матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 12 квітня 2023 року про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 157 цього Кодексу питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 716/591/19 при визначенні місця проживання дитини судам необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із ст. 19 СК України, при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Великомостівської міської ради №57 від 25 травня 2023 року «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» вирішено про доцільність проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_3 . Відповідно до цього не вбачається, що між сторонами є спір щодо визначення місця проживання дитини.

Позивачем не надано доказів того, що сторонами не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи, які досліджувалися судом першої інстанції, стверджується, що сторони є подружжям, вони зареєстровані і проживають за однією адресою. За цією ж адресою проживають і діти сторін. Зазначене стверджується відомостями з паспортів, довідкою з місця проживання та склад сім`ї, характеристикою позивача за місцем проживання від 16 лютого 2023 року, висновками органу опіки та піклування. Зазначене не спростовується поданою представником позивача не завіреною копією довідки старости сіл Бутини, Піддовгого, Пристані та Шишаки про проживання відповідача за іншою адресою без реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що позивач разом із позовною заявою подав суду копії особистих документів відповідача (паспорта та картки платника податків).Рішення про розірвання шлюбу сторін в матеріалах справи відсутнє.

Встановлено, що відповідач відзиву на позов або пояснень з приводу позову не подавала.

В матеріалах справи наявна заява відповідача від 5 квітня 2023 року з вказівкою, що така подається в порядку ст. 174 ЦПК України. У заяві зазначено про визнання відповідачем позову та розгляд справи у її відсутності. В судових засіданнях відповідач присутньою не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасником справи, зокрема, є відповідач.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умови відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин.

Визнання позову відповідачем - це одностороннє вільне волевиявлення відповідача, спрямоване на припинення спору з позивачем.

Право відповідача на визнання позову повністю або частково є виявом принципів диспозитивності і змагальності.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону (наприклад, відповідач визнає безпідставний позов) або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (наприклад, малолітніх або недієздатних), суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року).

Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Під час оцінки таких дій законного представника суду слід зважати на думку органу опіки та піклування, якщо він бере участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

На цьому наголосив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 25 травня 2022 року у справі № 675/2136/19.

Із наявної в справі зави про визнання позовних вимог відповідачем не можна зробити висновок, що така заява не суперечить інтересам інших осіб, зокрема, - інтересам дітей сторін.

Встановлено, що після надходження до суду заяви відповідач не з`являлася в судові засідання, відомості, що вона підтримувала цю заяву, відсутні. Рішення суду у цій справі відповідач не оскаржила. Відтак, належить зробити висновок про наявність обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, оскільки судом ухвалено рішення за результатами дослідження обставин справи. Такі висновки суду першої інстанції не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення, зокрема, - порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, та призвело до неправильного вирішення справи, не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ________________Р.В. Савуляк