Провадження № 22-ц/812/1328/24 Головуючий суду першої інстанції Рак Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року м. Миколаїв Справа № 483/499/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Андрієнко Л.Д.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Рак Л.М., в залі судового засідання в м. Очаків, за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» заборгованості за спожиту електричну енергію,

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2024 року Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області виніс судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» 4 613.72 грн в рахунок заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 червня 2023 року по 01 квітня 2024 року, та судовий збір в розмірі 302.80 грн.

03 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з заявою про скасування судового наказу від 24 квітня 2024 року з тих підстав, що вона не є власником будинку за вказаною адресою та у неї відсутня заборгованість перед стягувачем.

Посилаючись на викладене, боржниця просила суд скасувати судовий наказ та

стягнути з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на її користь судовий збір в розмірі 151.40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 травня 2024 року заяву задоволено.

Судовий наказ від 24 квітня 2024 року, виданий Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області за заявою ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення з ОСОБА_1 4 613.72 грн в рахунок заборгованості за спожиту електричну енергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 червня 2023 року по 01 квітня 2024 року, а також 302.80 грн в рахунок судового збору скасовано.

Стягнуто з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 151.40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Не погодившись з ухвалою суду в частині стягнення судових витрат, ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило її скасувати в оскаржуваній частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини 1 статті 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказового провадження.

ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулось до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу подана у порядку наказного провадження. Отже у справах наказного провадження є заявник та боржник. Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі.

Отже ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за правилами наказного провадження позбавлене можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитись з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем і відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частини 3 та частини 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частини 1, частини 2 статті 141 ЦПК України.

Вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не повинна була підлягати, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявника, в даному випадку ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», позбавлено можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнення судового збору з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», сплаченого ОСОБА_1 при подачі заяви про скасування судового наказу також є неправомірним, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченому у наказовому провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

З огляду на приписи частини 2 статті 164 ЦПК України законодавство пропонує вирішувати питання про розподіл судових витрат, що понесені у наказовому провадженні, при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від боржника не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, повідомленні судом про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому апеляційний суд з огляду на приписи частини 2 статті 372 ЦПК України розглянув справу без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного розгляду у даній справі є судове рішення суду першої інстанції в частині, що стосується розподілу судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частина 1, пункт 1 частини 3 статті133 ЦПК України).

До заяви про скасування судового наказу додано доказ сплати судового збору у розмірі 151.40 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 4 від 03 травня 2024 року, а також докази оплати послуг адвоката у сумі 2 500 грн, що підтверджується копією квитанції до платіжної інструкції № 3 від 03 травня 2024 року, ордером на надання правничої (правової) допомоги, договором про надання правничої допомоги та актом прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору від 02 травня 2024 року.

За змістом положень статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідно до частини 1 статті 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» звернулося до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина 2 статті 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України "Наказне провадження". Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Суддя зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження у разі задоволення заяви про видачу судового наказу при зазначенні у цій заяві про стягнення судових витрат, суд, задовольняючи вимоги стягувача, може стягнути судові витрати саме з боржника.

Оскільки саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

Щодо стягнення судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, то слід також відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи частини 2 статті 164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

При цьому слід зауважити, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується. Тому правові підстави для стягнення судового збору на користь заявника та інших судових витрат відсутні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення зі стягувача на користь боржника витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання щодо вимог про стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу судом неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до постановлення в цій частині вимог помилкової ухвали, тому оскаржувана ухвала в частині стягнення з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь боржника ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції підлягає оскарженню лише в частині стягнення судових витрат, тому апеляційний суд переглядає оскаржуване судове рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

В іншій частині судове рішення апеляційному оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» задовольнити.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 травня 2024 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, заявлених у заяві від 03 травня 2024 року про скасування судового наказу, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 27 серпня 2024 року.