Справа № 204/1126/24
Провадження № 2/204/1713/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В. ,

за участю секретаря Савченко С.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши яку 26.02.2024 року, просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно її малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини відповідного віку, починаючи з дня надходження заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, на користь особи, яка буде опікуном дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Дитина проживає разом із позивачем та його дружиною - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач та його дружина є біологічними дідусем та бабусею дитини - ОСОБА_4 . Син позивача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком дитини - ОСОБА_4 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згодом позивач разом із своєю дружиною звернулись до суду із позовом про визнання батьківства. За життя син позивача визнав доньку - ОСОБА_4 , допомагав їй, спілкувався із нею, допомагав у вихованні. Відповідач, мати дитини ОСОБА_4 , із донькою не проживає вже тривалий час, не займається її розвитком та утриманням, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не вживає заходів щодо отримання дитиною повної загальної середньої освіти, сама мати веде аморальний спосіб життя. Позивач та його дружина наразі повністю опікуються дитиною: виховують, утримують, лікують, надають освіту.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовної заяви, пояснила, що вона наразі не працює, а дитині буде краще із дідусем, який буде її виховувати та забезпечить усім необхідним. ОСОБА_7 проживає разом із дідусем, бабусею із трьох років та їй із ними подобається жити.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що Орган опіки та піклування здійснював вихід за місцем проживання дитини, за результатами такого виходу складено Акт у якому зазначено, що дитина проживає разом із позивачем та його дружиною, для дитини виділена окрема кімната, яка забезпечена усім необхідним для сну, розвитку та дозвілля дитини; мати в участі у вихованні дитини не приймає та проживає окремо.

Вислухавши сторони, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно зі ст.3 «Конвенції про права дитини» прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Дніпро, Дніпропетровської області, Україна. Батьками дитини зазначено: ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 22 березня 2017 року за актовим записом №324 Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.53).

Із листа в.о.начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ільїної Я. №189/31.29-25 від 30.01.2024 року вбачається, що у актовому записі про народження №324 від 22.03.2017 року, складеному Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 СКУ, а відомості про мати дитини внесені відповідно до Медичного свідоцтва про народження №324 від 09.03.2017 року, яке видане комунальним закладом «Дніпропетровський спеціалізований клінічний медичний центр матері та дитини ім. проф. М.Ф.Руднєва» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.54).

Із витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання вбачається, що місце реєстрації ОСОБА_2 значиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.56).

Згідно характеристики учениці 1-Б класу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеної 26 грудня 2023 року комунальним закладом освіти «Середня загальноосвітня школа №2» Дніпровської міської ради», ОСОБА_7 навчається у КЗО «СЗШ№2» ДМР у 1-Б класі. Дитина прийнята до школи 01.09.2023 року на змішану форму навчання. Дівчинка добре підготовлена, має гарні навички читання, вміє рахувати, віднімати та додавати числа. Дитина відвідує танцювальний гурток. Дівчинка вдало користується лексичним запасом у спілкуванні, вибираючи певні форми для спілкування з дорослими й однолітками. ОСОБА_7 завжди має охайний вигляд, приходить в чистому одязі. Дівчинка забезпечена всім необхідним шкільним приладдям та речами, які необхідні в школі. ОСОБА_7 проживає з дідусем ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Мати не приймає участі в житті дитини. Дідусь та бабуся цікавляться шкільним життям дитини, відвідують батьківські збори, беруть активну участь у житті онуки, а саме піклуються про стан здоров`я, забезпечують сезонним одягом та всім необхідним для повноцінного розвитку дівчинки (а.с.57).

Актом про фактичне місце проживання складеного 20 жовтня 2023 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 засвідчено факт, що за адресою: АДРЕСА_1 з 2019 року фактично проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_1 та ОСОБА_5 утримують та виховують ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За місцем проживання дитини її мати - ОСОБА_2 не з`являється, дитиною не займається; дитину сусіди бачать лише із дідусем і бабусею (а.с.61).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , в інтересах дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було укладено декларацію №0001-Х8АХ-ТТА0 з КНП «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Дніпровської міської ради (а.с.68).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 28.12.2023 року, заступник начальника ЦССД ОСОБА_3 на підставі звернення гр. ОСОБА_1 з метою соціального захисту дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2., проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що умови проживання задовільні. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови. За вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , його дружина - ОСОБА_5 та їх онучка - ОСОБА_4 , яка наразі навчається у СШ №2 (а.с.69).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 25.12.2023 року надала нотаріальну згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Барсегян Я.С., реєстраційний №400 (а.с.70).

Відповідно до довідки №03/18-119 виданої 23.02.2024 року управлінням - службою у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під контролем управління - служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах, у зв`язку із ухиленням матері ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків (а.с.71).

У листі №2/01-14-505 Дніпровського міського центру соціальних служб Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради від 12.02.2024 року зазначено, що фахівцями із соціальної роботи 02.02.2024 року здійснено вихід за місцем мешкання родини ОСОБА_1 . За результатами відвідування складено акт оцінки потреб сім`ї. З`ясовано, що ОСОБА_1 пенсіонер, разом із дружиною виховують та фінансово утримують біологічну онуку 6 років. Родина мешкає у трикімнатному будинку із зручностями, житлово-побутові умови відмінні, дівчинка займає окрему кімнату, має усе необхідне для нормальної життєдіяльності. Додатково повідомлено, що батько дитини помер, мати ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, життям та здоров`ям дитини не цікавиться, потреби не забезпечує (а.с.72).

Таким чином в судовому засіданні доведено, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , крім того, остання в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, зазначивши, що дитині дійсно буде краще разом з дідусем та бабусею.

Крім того, факт неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачкою по відношенню до дитини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки.

Так, допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 зазначила, що вона є сусідкою позивача з 2002 року. Останній відомо, що у позивача та його дружини був син ОСОБА_14 , у нього народилась дитина - дівчинка ОСОБА_15 , яку часто забирали на вихідні до себе позивач із дружиною як бабуся та дідусь. Після смерті ОСОБА_14 , дитину ОСОБА_7 позивач забрав до себе та виховує її і до цього часу. Дитинка розумна, ввічлива та вихована, завжди охайно одягнута та забезпечена усім необхідним для дитини її віку. Мати дівчинки бачили лише один раз на похоронах у ОСОБА_14 , із дитинкою вона не спілкується.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 - пенсіонерка та сусідка позивача, яка проживає із ним в одному дворі з 1995 року. Остання зазначає суду, що позивач разом із своєю дружиною виховують біологічну онуку ОСОБА_7 майже з народження, бо їх син помер, а мати дівчинки її вихованням зовсім не займається. Дідусь водить дівчинку на гуртки, а бабуся кожного дня гуляє із дівчинкою у дворі.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 повідомив суду, що є сусідом позивача та досить часто з ним спілкується. Свідок знає, що син позивача - ОСОБА_14 помер, після його смерті позивач забрав до себе онуку ОСОБА_7 та до цього часу її виховує та забезпечує усім необхідним. Мати дівчинки невідомо де знаходиться, дівчинку не навідує.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, данні про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками по відношенню до її дитини ОСОБА_4 .

Емоційний зв`язок між відповідачкою та дитиною фактично відсутній, відповідачка не виявляє до своєї доньки батьківського піклування, мати відвідувала дитину лише на її день народження, долею дитини не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування.

Перелічені вище докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом свідчить про злісне ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків, а також про те, що дитина їй не потрібна. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Згідно ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування №97-р від 22.02.2024 року, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів (а.с.81).

Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Оскільки відповідачка є матір`ю малолітньої дитини, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів також підлягають задоволенню.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.184 СК України розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд має врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, той факт, що дитина потребує утримання, та те, що відповідачі є працездатними, не надали суду доказів про наявність у них непрацездатних дружин, батьків, дітей та про проведення з них стягнень на утримання зазначених осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. на користь держави за вимогу про стягнення аліментів та 1211,20 грн. на користь позивача за вимогу про позбавлення батьківських прав, яка була сплачена останнім під час звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 164, 150 СК України, п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ст.ст. 133, 141, 258,-259, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно її малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровськ, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, починаючи з 05.02.2024 року до досягнення дитиною повноліття на користь особи, яка буде опікуном дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровськ, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 судовий збір у сумі 1 211 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Дніпропетровськ, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у сумі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар