Справа № 553/2778/24
Провадження № 2-н/553/478/2024
У Х В А Л А

28.08.2024м. Полтава

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Москаленко В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

19.08.2024 адвокат Тимошенко Дмитро Володимирович, в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з таких підстав.

Згідно з відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру № 749907 від 21.08.2024, отриманою судом на підставі ч.7 ст. 165 ЦПК України, підтверджене місце проживання боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів заяви вбачається, що заявниця ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . У поданій заяві представник заявника зазначає, що заявниця разом з дитиною змінили місце проживання та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим, дана заява подається до Ленінського районного суду м. Полтави в порядку ст. 28 ЦПК України, за фактичним місцем проживання заявника.

Згідно з вимогами ст.162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Суть підсудності за вибором позивача, або альтернативної підсудності, полягає у тому, що за визначеними критеріями цивільних справ позивачу дається можливість обрати з кількох передбачених у законі судів той суд, до якого він пред`явити свої позовні вимоги. Законодавець установлює вичерпний перелік позовів, на які поширюються правила цього виду підсудності, а також передбачає конкретні суди, до яких можна з такими вимогами звернутися. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом. Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності. Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

У постанові від 24.06.2024 у справі № 554/7669/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов правового висновку, що положення частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування

фізичної особи - позивача. Тому позови, наведені у частині першій статті 28 ЦПК України, не можуть пред`являтися за фактичним місцем проживання або перебування позивача, відмінним від зареєстрованого.

З заяви про видачу судового наказу та доданих матеріалів вбачається, що місце реєстрації заявника та боржника не відноситься до територіальної юрисдикції Ленінського районного суду м. Полтави.

Відповідно до п. 9 ч. 1ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

У зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу.

Згідно ч. 1 ст.166 ЦПК України щодо наслідків відмови у видачі судового наказу, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Роз`яснити заявнику право подати аналогічну заяву після усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі судового наказу або звернутись із такою заявою до відповідного суду за зареєстрованим місцем проживання стягувача або боржника відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 161, 162, 165, 166, 261, 353 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Роз`яснити заявнику право подати аналогічну заяву після усунення причин, що стали підставою для відмови у видачі судового наказу або звернутись із такою заявою до відповідного суду за зареєстрованим місцем проживання стягувача або боржника відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України.

Копію ухвали суду надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави В. В. Москаленко