РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі Костюк В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ярошенко Костянтин Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі - ТОВ «ФК «Дінеро», Товариство), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. (далі - приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О.), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ярошенко К.Ю., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 16.12.2021 приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №45423, яким: «запропоновано стягнути з позивача, яка є боржником за кредитним договором №AG4783355 від 03.01.2020, укладеним з ТОВ «ФК «Дінеро». Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.03.2020 по 23.10.2021. Сума боргу складає 29297 грн: прострочена заборгованість за сумою кредиту 16000 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам 13297 грн. Крім цього стягнуто витрати, які пов`язані з вчиненням нотаріальної дії в сумі 650 грн. Загальна сума до стягнення за виконавчим написом становить - 29947 грн.». Про існування цього виконавчого напису ОСОБА_1 дізналась лише в січні 2022 року після отримання у застосунку «Дія» повідомлення про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з його примусового виконання.

Позивач уважає, що вказаний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, та Переліку документів, по яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, оскільки відповідачем не надано всі необхідні документи, що підтверджують правомірність стягнення з позивача боргу, зокрема, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору та документів, які б підтверджували безспірність заборгованості та встановлювали б прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2023 для розгляду цивільної справи №760/21309/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу та третім особам, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов або пояснення третьої особи щодо позову відповідно.

Окрім того, вказаною ухвалою судом було витребувано у приватного нотаріуса КМНО Бригіди В.О. засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого напису №45423 від 16.12.2021.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року було задоволено заяву представника позивача - ОСОБА_2 про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №45423 від 16.12.2021, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О.

29.12.2023 на адресу суду від ТОВ «ФК «Дінеро» засобами електронного зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, у якому останнє просило у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що ним були виконані всі свої зобов`язання щодо надання позивачеві кредиту, однак, остання свої обов`язки з його повернення не виконала. Зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства та судової практики, нотаріус повинен підтвердити наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, тобто встановити безспірну заборгованість на день вчинення виконавчого напису, а усі інші документи, які стягувач надає нотаріусу разом з заявою про вчинення виконавчого напису, є лише формальною ознакою. Також, якщо боржник не погоджується з виконавчим написом, останній має право звернутися до суду з відповідним позовом. Проте, суди при розгляді справ даної категорії мають встановити дійсну суму заборгованості та вирішити питання про: у разі безпідставності цих вимог скасувати виконавчий напис і відмовити у задоволенні цих вимог, а у разі часткової їх обґрунтованості - ухвалити рішення про скасування виконавчого напису та стягнення з боржника на користь кредитора дійсної суми боргу.

Окрім того, у поданому відзиві відповідач посилався на те, що станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису розділ перший та другий Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 був чинним, та відповідно кредитори у кредитних відносинах мали право вчиняти виконавчі написи нотаріусів на кредитних договорах, які не були нотаріально засвідчені. Дані твердження відповідач обґрунтовує тим, він уважає неправомірною постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі №826/20084/14, якою було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус КМНО Бригіда В.О. та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ярошенко К.Ю. про розгляд даного провадження повідомлялись судом належним чином шляхом направлення на їх адресу рекомендованим листом з повідомленням копій ухвал про відкриття провадження та позовної заяви з доданими до неї документами.

Відповідно до довідки відділення поштового зв`язку направлена судом поштова кореспонденція на адресу приватного нотаріуса КМНО Бригіди В.О. була повернута на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).

Своїм правом на подання до суду пояснень третіх осіб щодо предмету спору вказані вище особи не скористались, а ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2023 року в частині витребування документів приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. не виконана.

Згідно вимог частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що 16.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис №45423, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_3 , яка є боржником за кредитним договором №AG4783355 від 03.01.2020, номер кредиту в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії L8464445, укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

У написі вказано, що: «Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 01.03.2020 по 23.10.2021. Сума заборгованості становить 29297 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 16000 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредиту - 13297 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 650 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 29947 грн.».

24.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярошенком К.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_3 з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису.

Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , позивачем 28.02.2020 у зв`язку із реєстрацією шлюбу було змінено прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_1 ».

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач посилалася на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки зазначений виконавчий напис вчинено щодо вимог, які є спірними, так як вона уважає, що на даний час у неї немає жодних прострочених боргових зобов`язань перед банківськими установами. Водночас, при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусу не було надано оригіналу нотаріально посвідченої угоди та документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання такого зобов`язання в цілому.

Так, відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів провадиться стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів внесено зміни, зокрема доповнено пунктом 2 - Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за цим пунктом нотаріусу подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Зазначена постанова апеляційного адміністративного суду у відповідності до пункту 4 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, а саме з 22 лютого 2017 року.

Таким чином, застосуванню при вирішенні спору у цій справі підлягає постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 від 29 червня 1999 року, в редакції постанови КМУ від 29 листопада 2001 року.

Як було зазначено вище, пунктом 1 зазначеного Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 «Вчинення виконавчих написів» розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Таким чином, після скасування внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №662 до Переліку змін виконавчий напис міг бути вчинений лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/10374/17 підтримала власний правовий висновок щодо строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, визначивши, що норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» варто застосовувати разом із нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 Цивільного кодексу України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис.

Виконавчий напис, вчинений на підставі не посвідченого нотаріально кредитного договору, є таким, що не підлягає виконанню (у правовідносинах із 22 лютого 2017 року).

Крім того, суд звертає увагу на те, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно із приписами статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З матеріалів справи, а також копії виконавчого напису вбачається, що договір між сторонами був укладений в електронній формі та не посвідчений нотаріально.

Таким чином, подані відповідачем для вчинення виконавчого напису документи не відповідали вимогам, які пред`являється вище приведеним Переліком.

Крім цього, в ході розгляду справи суду не було надано документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Доказів щодо наявності у відповідача будь-якої заборгованості за укладеним договором, зокрема виписки з рахунку та розрахунку заборгованості в матеріалах справи також відсутні.

Виходячи з цих обставин, а також одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, тверджень позивача, не спростованих відповідачем, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову ОСОБА_1 .

Згідно вимог статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Щодо заявлених позивачем у позовній заяві вимог про відшкодування понесених витрат на правничу допомогу, враховуючи заперечення сторони відповідача, то суд приходить до наступного висновку.

За загальним правилом, визначеним положеннями статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд зазначає про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В даному випадку, представником позивача - адвокатом Ляховим О.В. при подачі позову було надано суду перелік документів щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 12000 грн, зокрема: копію договору №01/22 про надання правової допомоги від 01.02.2022; копію додатку №6 до договору про надання правової допомоги №01/22 від 01.02.2022; копію акту виконаних робіт №1-6-01/22 від 04.09.2023 загальна вартість яких складає 12000 грн; копію ордера серії АМ №1026541.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

В даному випадку при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою послуг адвоката, суд виходить з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин по даній справі та обсягу фактично виконаної адвокатом роботи.

Відповідно до викладених відповідачем у відзиві заперечень проти заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу, ТОВ «ФК «Дінеро» посилалось на те, що розмір таких витрат є явно завищеним та він не відповідає жодним розумним критеріям та складності справи. Зокрема, наголосив на тому, що заявлена представником кількість часу на підготовку позовної заяви протягом п`яти годин, загалом є необґрунтованою, оскільки 90% змісту обґрунтувань позовної заяви скопійовані з тексту постанов судової практики, а самі обґрунтування суті позовних вимог позивача не перевищують одного аркушу позовної заяви.

Аналізуючи перебіг розгляду справи в суді, можна дійти висновку, що адвокатом Ляховим О.В. складені та підписані наступні документи: позовна заява та заява про забезпечення позову з додатками, які завірені адвокатом.

При цьому, суд звертає увагу на те, що сама справа до категорії підвищеної складності не відноситься, спірні правовідносини урегульовані усталеною судовою практикою, а дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач просив зменшити розмір витрат на правову допомогу через їх неспівмірність із складністю справи, проведеними роботами та наданими послугами.

Відтак, аналізуючи докази надані представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, їх відповідність критерію реальності адвокатських послуг, суд, враховуючи складність справи, кількість виготовлених адвокатом процесуальних документів по справі та їх складність, а також враховуючи принцип співмірності та розумності, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 12000 грн. до 3000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за результатами розгляду суд ухвалює рішення про задоволення позову у цій справі, а при поданні до суду позовної заяви позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн за подання позовної заяви та 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову, а всього стягнути 1610,40 грн.

Крім того відповідно до частини сьомої статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись статтями 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ярошенко Костянтин Юрійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 16.12.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрований в реєстрі за №45423, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» боргу в сумі 29947 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» на користь держави судовий збір в розмірі 1610,40 грн.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (Код ЄДРПОУ - 41350844, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Сурікова, 3-А).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Митрофанова