Справа № 148/1006/23
Провадження №2/148/37/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( Заочне )

12 лютого 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.,

при секретарі Мрочко Т.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

свідка ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2014 року по 2017 рік вона перебувала у цивільному шлюбі з ОСОБА_4 . Від спільного проживання у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрованийа відповідно до ст.135 СК України.

Відповідач завжди визнавав себе батьком дитини, піклувався про сина в період їх спільного проживання, брав активну участь у його житті, доглядав та матерально утримував сина. Однак, після того як вони почали проживати окремо, а токож, коли у нього з`явилась інша жінка, він хоч і визнавав своє батьківство, однак перестав утримувати сина матеріально, а внести зміни до державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо запису про батька погоджується лише за рішенням суду.

Син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяє йому утримувати їхнього малолітньої сина. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто.

Через дані обставини вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внести відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до актового запису №12 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного 22.01.2016 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області. Стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення аліментів з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу на дитину за один місяць. Всі понесені нею судові витрати стягнути з відповідача на її корить.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та просять позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, згідно оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив не подав.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 суду показала, що вона являється сусідкою позивача. Знає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 жили разом з 2014 року по 2017 рік. В них є дитина. До них приїзжджала мати ОСОБА_8 , яка брала до себе дитину. Він також брав до себе дитину.

Заслухавши учасників справи, свідка, дслідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що дошлюбне прізвище позивача було ОСОБА_9 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб від 10.12.2022 серія НОМЕР_1 (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про народження від 22.01.2016 серія НОМЕР_2 (а.с.7) ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тульчин, Тульчинського району, Вінницької області народився ОСОБА_5 .

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 16.11.2021 №5 (а.с.99) вбачається, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані: мати - ОСОБА_10 , батько ОСОБА_11 . При цьому відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 11.05.2023 №168 (а.с.9) ОСОБА_1 в період з 2014 року по 2017 рік проживала у цивільному шлюбі з гр. ОСОБА_4 . На момент народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з гр. ОСОБА_4 без шлюбу.

Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 11.05.2023 №167 (а.с.10) ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживає, зареєстрований та знаходиться на її утриманні син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач стверджує, що відповідач являється батьком її сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язаний відповідно до ст.180 СК України утримувати його, однак добровільно це не робить.

Щодо позовної вимоги про визнання батьківства суд зазначає наступне.

Статтею 51 Конституції України, ч2, 3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною 1 ст.126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно до п.9 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та у відповідності до положень ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

При цьому для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти Росії» від 07.05.2009, заява № 3451/05).

Згідно ч.4, п. 3-5 ч.5 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У ч.1 ст.44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як вбачається з матеріалів справи, за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.07.2023 (а.с.30-31) була призначена судова молекулярно-генетична експертиза ( експертиза ДНК) для встановлення біологічного батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Між тим, відповідач двічі, зокрема 22.09.2023 та 16.10.2023, не з`явися на відбір експерементальних зразків для забору біологічних зразків для проведення експертизи, що унеможливило її проведення. При цьому слід зазначити, що позивач разом із дитиною двічі з`являлась до експертної установи.

Така поведінка відповідача свідчить про його ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі та його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини.

При цьому, судом враховано, що відповідач належним чином повідомлявся про дати проведення експертизи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.53, 61), однак не вважав необхідним туди з`явитися та не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.

Вказані дії та бездіяльність відповідача призвели до неможливості проведення експертизи, про що свідчить відповідне повідомлення судового експерта від 17.10.2023 №СЕ-19/102-23/14092-БД (а.с.63-64).

У постанові Верховного Суду від 10.05.2022 в справі № 473/1343/18 зазначено, що стаття 109 ЦПК України встановлює процесуальні наслідки для осіб, які ухиляються від участі в експертизі. Суд може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні лише у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо. Застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення експертизи та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи. Схожий за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 в справі № 201/11183/16.

Відтак, з огляду на неможливість проведення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи внаслідок ухилення відповідача від її проведення, з урахуванням положень ст.109 ЦПК України, а також оцінки наданих позивачем доказів на підтвердження існування певних елементів фактичних шлюбних відносин з відповідачем та показів свідка, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання батьківства відповідача відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнання відповідача батьком малолітньої дитини відповідає її інтересам.

В ст. 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне.

Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визнання батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини (постанова Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 645/1098/18).

Відповідно до ч.2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини, що виникли між сторонами регламентуються ст.180-183, 191 СК України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законнних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з позивачем, тому аліменти необхідно стягувати на її користь.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В свою чергу, стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів, адже обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ № 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які мають стягуватись з відповідача, судом врахованостан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, інших утриманців не має.

З огляду на те, що батьки зобов`язані нести витрати в рівних частинах для забезпечення дитині необхідного рівня життя, з урахуванням того, що син проживає з матір`ю і фактично тягар утримання лежить на ній, тому суд вважає можливим визначити розмір аліментів в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 30.05.2023, тому, відповідно з цієї дати суд присуджує аліменти.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав малолітньої дитини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Згідно п.3 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 грн., а також з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн ( а.с.1) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, оскільки їх розмір документально підтверджений, зокрема: договором №24/2023 про надання професійної правничої допомоги від 11.05.2023 (а.с.12), у якому вказано, що сума оплати на виконання доручення складається з гонорару у фіксованому розмірі 10000 грн; квітанцією №11/05 від 11.05.2023 на суму 10000 грн (а.с.13); копіїю ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.05.2023 серія АВ №1076366 (а.с.11).

Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ ( 78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, ст.51 Конституції України, ст.5, 121, 125, 126, 128, 134, 135, 180 183, 191 СК України, ст. 4, 12, 13, 19, 44, 76-81, ч.1 ст.109, ст.141, 263-265, п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою; АДРЕСА_2 , батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису №12 від 22.01.2016 про народження ОСОБА_5 , складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, зазначивши в графі «батько» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , судові витрати з оплати судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, а разом 11073,60 грн (одинадцять тисяч сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід держави 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Тульчинським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 13.02.2024.

Суддя: