Справа №705/4739/24
2/705/2251/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши клопотання адвоката Степаненка Олександра Михайловича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , про вжиття заходів забезпечення позову, поданого до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Степаненко О.М., який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Разом з позовом адвокат Степаненко О.М. подав до суду клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, в якому просить: вжити заходів забезпечення позову у справі про поділ майна, яке є об`єктом спільної часткової власності, та накласти арешт шляхом встановлення заборони будь-яким особам у будь-який спосіб використовувати та розпоряджатись транспортними засобами, які є об`єктами спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_3 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), а саме: легковим автомобілем TOYOTA CAMRY 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_3 ; вантажним автомобілем RENAULT MAGNUM 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_4 ; вантажним автомобілем MAN TGA 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_5 ; напівпричіпом-платформою KOGEL 1998 року випуску, державний номер НОМЕР_6 ; спеціалізованим напівпричіпим рефрижератором CHEREAU 1997 року випуску державний номер НОМЕР_7 ; спеціалізованим напівпричіпом рефрижератором SCHMITZ 1999 року випуску державний номер НОМЕР_8 ; вантажним автомобілем MAN TGA 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_9 .

Заява обґрунтована тим, що не зважаючи на наявність судового рішення, яким визнано за позивачкою право власності на половину відповідного спірного майна, проте, між сторонами відсутнє взаєморозуміння та згода щодо порядку користування таким майном. Квартира, легковий автомобіль ТОYOTA CAMRY та вантажні автомобілі і напівпричіпи знаходяться у фактичному постійному одноосібному володінні та користуванні відповідача, а легковий автомобіль JEEP RENEGADE - позивачки. Використання відповідного майна здійснюється сторонами без будь-яких узгоджень. Зокрема, квартиру відповідач передав у користування своєї доньки, автомобіль ТОYOTA CAMRY використовує для власного переміщення, а вантажні автомобілі і напівпричіпи є засобами, які відповідач використовує у своїй підприємницькій діяльності, оскільки він є фізичною особою-підприємцем (вид діяльності за КВЕД 77.12 - надання в оренду вантажних автомобілів; 49.41 - вантажний автомобільний транспорт). Така ситуація не відповідає принципам справедливості, оскільки порушує законні права та її інтереси та фактично нівелює зміст її речових прав відносно такого майна. У її фактичному володінні перебував лише автомобіль JEEP RENEGADE, д.н.з. НОМЕР_10 , інші транспортні засоби, які є об`єктом поділу, перебувають у фактичному володіння та користуванні відповідача. Транспортні засоби, які є об`єктом спору, є рухомими речами і весь час перебували у фактичному володінні та користуванні відповідача, який використовує їх у своїй підприємницькій діяльності. Очевидною є та обставина, що реальна вартість таких об`єктів істотно залежить від порядку використання такого майна (систематичність, інтенсивність, якість обслуговування тощо). З огляду на тривалість використання такого майна відповідачем, то його вартість на теперішній час істотно відрізняється від вартості на момент придбання. Натомість за період користування таким майном весь дохід, отриманий від використання транспортних засобів у підприємницькій діяльності відповідача, споживається безпосередньо відповідачем, тому вона вважає, що на даний час виникла необхідність у забезпеченні позову у такий спосіб.

Згідно положень ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на вказане, розгляд заяви в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України проводиться судом без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, забороною вчиняти певні дії.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, інші відомості, потрібна для забезпечення позову.

Розглянувши заяву адвоката Степаненка В.В. про забезпечення позову, мотиви і обґрунтування заяви, суддя дійшов такого висновку.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволенні позовних вимог.

Частиною 1 ст.149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц, Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Заявник обов`язково повинен обґрунтувати свою заяву і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Доказами у даному випадку вважатимуться будь-які відомості, що вказують на ймовірне порушення чиїхось прав (свобод, інтересів) під час провадження у справі. При цьому тягар доказування при розгляді заяви покладається виключно на заявника.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, вона не містить доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, оскільки містить лише посилання на те, що при використанні майном, а саме транспортними засобами, може в майбутньому змінитися їх вартість, та те, що позивач не доотримує можливого доходу від використання цих транспортних засобів, які частково їй належить, проте, на підтвердження нею зазначеного не надає жодного документального підтвердження. Крім того, в заяві відсутнє обґрунтування того, що існує потенційна можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, яке буде прийняте у даній справі, що є передумовою для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Також, суд звертає увагу на те, що перелічене майно є частковою власністю відповідача, тому обмеження у користуванні належною йому часткою майна буде порушенням його законних прав.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що подана заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності термінового забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що застосування заходу забезпечення позову є попередньою і запобіжною мірою і є обмеженням особи у правах ще до встановлення факту порушення, - тому такий захід може бути застосованим лише у виключних і дійсно необхідних випадках, - а такої необхідності заявником не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви адвоката Степаненка Олександра Михайловича про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити адвокату Степаненку О.М.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до суду апеляційної інстанції через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Л. Гудзенко