Справа № 461/4101/22 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/3176/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м.Львів

Справа № 461/4101/22

Провадження № 22-ц/811/3176/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 2 жовтня 2023 року у складі судді Мироненко Л.Д., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

встановив:

10 серпня 2022 року ПрАТ «Страхова група « ТАС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 березня 2020 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/7307056. У відповідності до умов вказаного полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Smart MC 01», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. Вказує, що 19 жовтня 2020 року сталася ДТП за участю автомобіля «Smart MC 01» під керуванням ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_4 . Внастідок ДТП ОСОБА_4 помер. Постановою ГУНП у Львівській області від 25 травня 2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відносно водія ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Відповідно до цієї постанови, в момент ДТП ОСОБА_1 перебувала у стані наркотичного сп`яніння. Зазначає, що у загиблого ОСОБА_4 залишились родичі, а саме: дружина - ОСОБА_5 та сини ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , які 4 січня 2022 року звернулися до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. (кожному), а також про виплату витрат на поховання в розмірі 14 990 грн. на користь сина загиблого - ОСОБА_6 . Крім цього, 4 травня 2023 року ОСОБА_7 звернувся до позивача із заявою про страхове відшкодування у зв`язку із встановленням надгробного пам`ятника у розмірі 45 010 грн. Вказує, що страховиком складено страхові акти та фактично виплачено заявникам 120 000 грн. Зазначає, що ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП перебувала у стані наркотичного сп`яніння, а також самовільно залишила місце ДТП, тому АТ «СГ «ТАС» на підставі п. «а» та п «в» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. Просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в порядку регресу, а саме: відшкодовані страховику: 60 000 грн. моральної шкоди, витрати на поховання - 14 990 грн., витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 45 010 грн. та 2481 грн. судового збору.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 2 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова група « ТАС» завдану шкоду в порядку регресу, а саме: відшкодовані страховиком моральну шкоду в розмірі 60 000 грн., витрати на поховання в розмірі 14 990 грн., витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 45 010 грн., всього - 120 000 грн. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що ОСОБА_1 добровільно відшкодувала ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 214 000 грн. Постановою старшого слідчого ВРЗуСТ СУ ГУ НП у Львівській області Пилип`яка В. С. від 25 травня 2021 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 4 січня 2022 року представник ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - ОСОБА_8 звернувся до ПАТ «СГ «ТАС» із заявою про відшкодування страхового відшкодування, а саме: відшкодування ОСОБА_5 20 000 грн. моральної шкоди; відшкодування ОСОБА_7 20 000 грн. моральної шкоди та 14 990 грн. витрат на поховання; відшкодування ОСОБА_6 20 000 грн. моральної шкоди, всього - 74 990 грн. У цій заяві про виплату страхового відшкодування ОСОБА_8 вказав, що «будь-які взаєморозрахунки між учасниками ДТП не проводилися»,що є неправдивим твердженням та спростовується долученими до справи розписками. Стверджує, що на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, ПАТ «СГ «ТАС», не провівши належного розслідування страхового випадку, не з`ясувавши чи дійсно між сторонами не проводились взаєморозрахунки, провело відповідні виплати на розрахунковий рахунок ТОВ «Юридична компанія «Центр автовиплат поліс». 25 квітня 2022 року ОСОБА_1 отримала регресну вимогу від ПАТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди. Вказує, що у відповідь на цю регресну вимогу ОСОБА_1 18 травня 2022 рокунадані пояснення, у яких вказано, що ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , безпідставно звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки між сторонами вже були проведені взаєморозрахунки (сума яких значно перевищує розмір відшкодування, за яким звернулись до ПАТ «СГ «ТАС»).Посилається на те, що ПАТ «СГ «ТАС», виплачуючи потерпілим страхові відшкодування в розмірі 120 000 грн., халатно поставилось до обов`язку належним чином розслідувати причини ДТП, причини та обставини її настання та розмір заподіяної шкоди. ПАТ «СГ «ТАС», отримавши заяву про страхове відшкодування, повинно було з`ясувати чи проводились з потерпілими розрахунки, шляхом опитування ОСОБА_1 , поданням запитів у відповідні органи державної влади, органи досудового розслідування. Вважає, що ОСОБА_1 не мала посвідчення водія і, відповідно, не була водієм у розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач добровільного відшкодувала майнову та моральну шкоду потерпілим.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

19 жовтня 2020 року сталася ДТП (зіткнення ТЗ) за участю автомобіля марки «SMART MICRO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням неповнолітньої ОСОБА_1 та велосипеда ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм помер у медичному закладі, а водій ОСОБА_1 місце ДТП залишила.

Постановою ГУНП у Львівській області від 25 травня 2021 року кримінальне провадження за обвинуваченням у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, щодо ОСОБА_1 закрито у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення. Відповідно до цієї постанови, в момент ДТП водій ОСОБА_1 перебувала у стані наркотичного сп`яніння.

На момент цієї ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «SMART MICRO» була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на підставі страхового полісу №АР/7307056 власником ОСОБА_3 .

4 січня 2022 року дружина померлого ОСОБА_5 та його сини ОСОБА_6 і ОСОБА_7 звернулися до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату моральної шкоди по 20 000грн. кожному із заявників, а також про виплату витрат на поховання у сумі 14 990 грн. на користь ОСОБА_6

4 травня 2023 року ОСОБА_7 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування у зв`язку із встановленням надгробного пам`ятника у розмірі 45 010 грн.

Страховиком складені страхові акти № 03213/17/722 від 13 квітня 2022 року, № 03356/17/722 від 19 квітня 2022 року, № 03357/17/722 від 19 квітня 2022 року та фактично виплачено на користь потерпілих по 20 000 грн. моральної шкоди кожному, а також 14 990 грн. на користь ОСОБА_7 витрат на поховання.

АТ «СГ «ТАС» сплатило на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 страхове відшкодування в розмірі 120 000 грн.

Під час ДТП ОСОБА_1 перебувала в стані наркотичного сп`яніння та самовільно залишила місце пригоди, не мала права керувати колісними транспортними засобами.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування як отримання потерпілим відшкодування шкоди безпосередньо від страхувальника, водія чи іншої особи. Таке відшкодування суд першої інстанції оцінив як надання добровільно допомоги для організації поховання померлого.

Спірні правовідносини виникли щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, та страхової виплати.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки, зокрема, є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою варто розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого варто розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Згідно із статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого, для відшкодування саме цих виплат (по втраті годувальника та на поховання).

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (Постанова Верховного суду України від 16 листопада 2016 у справі № 761/6313/14-ц, Постанова Верховного суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 206/837/15-ц). При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи. За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі

Згідно із п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.23.1 статті 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є, зокрема, шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно із п. 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП.

Відповідно до п. 27.3 цієї статті страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п. 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п. 38.1.1 «а» статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Згідно із пп. 38.1.1. «в» цієї статті, страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі 184/1461/20-ц особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування передбачений статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Такий перелік не передбачає такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, як отримання потерпілим відшкодування шкоди безпосередньо від страхувальника, іншої особи, відповідальність якої застрахована, водія транспортного засобу, причетного до ДТП.

Відповідно до п. 33-1.1 статті 33-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Законодавство України передбачає коло обставин, наявність яких може звільнити заподіювача шкоди від обов`язку відшкодування її або зменшити обсяг такої. Підставою звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати завдані потерпілому збитки є юридичні факти, з якими норми права пов`язують повне звільнення від названого обов`язку або зменшення обсягу відшкодування. Підставами звільнення особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки підвищеної небезпеки, від обов`язку відшкодування є юридичні факти, які повністю звільняють володільця джерела підвищеної небезпеки від відшкодування збитків: непереборна сила, умисел потерпілого та в деяких випадках неправомірне заволодіння джерелом підвищеної небезпеки (дія має бути спрямована саме на джерело підвищеної небезпеки, внаслідок чого воно стає непідконтрольним та шкідливим. Для звільнення від відповідальності необхідно довести неможливість відвернення шкоди за даних обставин засобами, що має у своєму розпорядженні відповідальна особа (стаття 1187 ЦК України).

Визначення терміну «керування транспортним засобом» наведено в п. 27 Пленуму Верховного суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким, зокрема, керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу.

У рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року Верховний Суд зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зрушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Тобто, керування транспортним засобом - це виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух. Учасником дорожнього руху є особа, яка використовує автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди, керуючи транспортним засобом.

Згідно з Правилами дорожнього руху України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Закон України «Про дорожній рух» згадує лише про водіїв. Згідно з Правилами дорожнього руху України водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Стаття 15 Закону України «Про дорожній рух» визначає основні положення щодо допуску до керування транспортними засобами. Але крім правових (законних) підстав існують ще й фактичні - тобто керування транспортним засобом особою не залежно від наявності в неї права на керування.

Чинне законодавство не передбачає цивільної відповідальності водія джерела підвищеної небезпеки, а передбачає відповідальність особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Тому керування транспортним засобом без права такого керування не звільняє від відповідальності щодо відшкодування пов`язаної з цим шкоди особу, яка здійснює діяльність що є джерелом підвищеної небезпеки. Фактична експлуатація та керування транспортним засобом є діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, яка породжує у передбачених законом випадках відповідальність.

Відповідальність за керування транспортним засобом за відсутності права керування таким передбачена КУпАП, яким визначено адміністративно-правовий статус особи, яка керує транспортним засобом.

Ця відповідальність не є одного виду із цивільно-правовою відповідальністю за заподіяну шкоду.

На підставі п. «а» та п. «в» п.п.38.1.1 п.38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» АТ «СГ «ТАС» набуло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 120 000 грн.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що з висновками суд першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам, належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування оскаржуваного рішення суду не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 2 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 9 лютого 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк