Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/400/24
Провадження № 2/376/438/2024
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

"09" лютого 2024 р. Суддя Сквирського районного суду Київської області Батовріна І.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сквирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства,

встановив:

Представник позивачів, адвокат Химчук В.Л. звернувся до суду через систему «електронний суд» з позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сквирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства.

У позовній заяві представник позивача просить суд встановити факт батьківства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: селище міського типу Рокитне, Рокитнянського району, Київської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бахмут Донецької області відносно дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та внести відповідні зміни в актові записи про народження позивачів, де у відомостях про батьків, батьком записати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання про відкриття провадження, встановлено, що заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175,177 ЦПК України виходячи з наступного.

Згідно пункту 4) частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту права або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні відповідно до положень статті 16 Цивільного Кодексу України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Разом з тим, із змісту позовної заяви вбачається, що позивачі просять суд встановити факт батьківства ОСОБА_6 відносно позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в той час як ця вимога не є тотожною вимозі про визнання батьківства, оскільки факт батьківства за рішенням суду встановлюється у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

За змістом ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Частиною 1статті 130 СК України визначено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Суд звертає увагу, що встановлення факту батьківства в судовому порядку відрізняється від визнання батьківства за рішенням суду за наступними критеріями: відсутність спору щодо батьківства дитини; смерть батька дитини, факт батьківства якого підлягає встановленню або оголошення його померлим; порядком судового розгляду справи.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що позов про визнання батьківства та заява про встановлення факту батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, є різними способами захисту, які реалізуються в межах різних форм цивільного судочинства (у позовному або окремому провадженні відповідно). Між тим, з поданих до суду документів не вбачається, чи існує спір, або, що органом державної реєстрації актів цивільного стану відмовлено у справі у вчинені відповідного актового запису.

Крім того, позивачами не конкретизована мета встановлення факту батьківства, а саме не зазначено чи єдиною метою встановлення факту батьківства є отримання одноразової допомоги у разі загибелі батька, оформлення пенсії по втраті годувальника, чи є ще інша мета встановлення такого факту, тощо. Позивачами також не вказано органи, в яких вони мають намір реалізувати рішення про встановлення факту батьківства.

Позивачі звертаючись до суду в порядку позовного провадження, не зазначили відомостей про наявність спору між сторонами, що є необхідною ознакою розгляду справи про встановлення факту батьківства в позовному провадженні.

Частиною 1 статті 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Позивачі у позовній заяві вказали відповідачем Сквирський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Проте, у поданому позові не наведено та не обґрунтовано які та яким чином відповідачем Сквирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) порушено, не визнано або оспорено права та інтереси позивачів.

За вказаних обставин, позивачу слід визначитись зі змістом вимог, або ж позивач просить суд визнати батьківство, в порядку статті 128 СК України, або ж встановити факт батьківства, в порядку статті 130 СК України, виклавши заявлені вимоги та зміст цих вимог у виправленій позовній заяві або ж у заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Так, позивачами додано до позовної заяви квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 74 від 31.01.2024 р. про сплату судового збору ОСОБА_1 в розмірі 1936 грн. та квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 75 від 31.01.2024 р. про сплату судового збору ОСОБА_2 в розмірі 1936 грн.

Проте, як вбачається з журналу судового збору, сформованого в АСДС «Д-3» не міститься інформації про зарахування судового збору на казначейський рахунок по цивільній справі № 376/400/24.

Поряд з цим, суд зауважує, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК позовна заява повинна містити, зокрема відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, в даному випадку відповідачів, третьої особи, проте в порушення даної вимоги позовна заява не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету відповідачів та третьої особи.

Додані до позовної заяви копії сповіщення сім`ї близьких родичів зниклого безвісти, висновок експера, додатку, таблиця розрахунку ймовірності батьківства є нечитабельними, що позбавляє встановити зміст вказаних документів.

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджають відкриттю провадження у даній цивільній справі.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Недоліки мають бути усунуті шляхом подання нової редакції заяви, із врахуванням викладених вище зауважень, у кількості примірників відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 353 ЦПК України,

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сквирського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_5 про визнання батьківства, залишити без руху.

Надати позивачам п`ятиденний строк для усунення недоліків, який обчислювати з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

Роз`яснити позивачам, представнику позивачів, що у випадку невиконання вимог, викладених в ухвалі, заява буде визнана неподаною та повернута позивачам. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Г. Батовріна