Провадження № 2/127/4001/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Барської державної нотаріальної контори Вінницької області, про зняття обтяження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» про зняття арешту з нерухомого майна. Свої вимоги мотивували тим, що вона є власником 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 . Під час звернення до державного реєстратора їй стало відомо, що на її майно на підставі повідомлення Барського відділення Ощадного банку №б/н від 17 листопада 1992 року Барською державною нотаріальною конторою накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 6445215, зареєстрований 23 січня 2008 року, архівна заборона №170). Позивачка звернулась до Барської державної нотаріальної контори з метою з`ясування обставин накладення арешту та отримала відповідь, що вказані документи з 2009 року передані до Держаного нотаріального архіву Вінницької області, який в свою чергу на аналогічний запит повідомив, що Реєстр заборони відчуження нерухомого майна та наряд «Розпорядження по накладенню заборони» за 1992 рік до Державного нотаріального архіву у Вінницькій області не передавався. Позивачка також звернулась до Другого відділу ДВС у м. Вінниці та Барського ДВС у Жмеринському районі Вінницької області щодо причин та підстав арешту та отримала відповіді, що будь-яких боргів, штрафів та інших майнових чи немайнових зобов`язань, виконавчих проваджень стосовно неї у підрозділах ДВС не має. Крім того, Філія - Вінницьке обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» у своєму листі від 08 червня 2023 року теж повідомила, що вона не має невиконаних зобов`язань по кредитним договорам.

Позивач зазначає, що накладений арешт на її майно не скасований, неможливо з`ясувати чи був такий спір, однак існування арешту порушує її права як власника майна, вона не має можливість розпоряджатись та користуватись вказаним майном. Позивач також зазначає, що відсутні будь-які законні підстави для обтяження майна, а тому просить зняти арешт, накладений Барською державною нотаріальною конторою на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 на підставі Барського відділення Ощадного банку №б/н від 17 листопада 1992 року, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером обтяження 6445215 від 23 січня 2008 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 23 січня 2008 року за № 6445215 про арешт 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Барську державну нотаріальну контору Вінницької області.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2023 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) залишено без розгляду клопотання про витребування додаткових доказів та зобов`язано позивача надати докази звернення щодо зняття обтяження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2023 року замінено первісного відповідача Філію Вінницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» належним відповідачем Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відмовлено в залучені останнього як третьої особи, а також відмовлено в закритті провадження в справі.

Користуючись своїм правом, АТ «Державний ощадний банк України» подало відзив на позовну заяву та просило відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивачка не обґрунтувала заявлені вимоги саме до банку з огляду на те, що обтяження було встановлено у 1992 році, однак АТ «Ощадбанк» відповідно до правовстановлюючих документів був утворений лише 02 січня 1992 році та не є правонаступником жодної банківської установи, яка існувала до такого утворення. Відповідач вказує, що на території Української РСР діяли відділення, філії та каси Ощадбанку СРСР, які входили до складу мережі установ та організацій Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР, який в подальшому став власністю України. При цьому, припинення діяльності Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР на території України та утворення згідно розпорядження Президента України та постанови Кабінету Міністрів України, Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України було проведено без встановлення правонаступництва. Отже, АТ «Ощадбанк»» не був правонаступником ні Ощадного банку (Сбербанку) СРСР, а ні Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР, а тому не є належним відповідачем у дані справі. Однак, враховуючи те, що Барське відділення ощадного банку, що входило в структуру Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР, яке перейшло у власність України було ліквідоване без правонаступництва, тому належним відповідачем у цій справі є держава, а саме Міністерство юстиції України та його територіальні органи. Крім того, проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесена до функцій державних реєстраторів, банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктами організаційної системи державної реєстрації прав. Також, позивачем не використані усі наявні та передбачені законодавством можливості досудового регулювання спору, а саме позивачем не надано доказів на підтвердження обставин звернення до Барської державної нотаріальної контори із заявою про зняття арешту як до державного реєстратора.

Позивачка надала відповідь на відзив в якому зазначила, що твердження представника АТ «Державний ощадний банк України» з приводу того, що вона не зверталась до Барської державної нотаріальної контори не відповідають дійсності та спростовуються її заявою від 07 червня 2023 року, відповідями Барської державної нотаріальної контори від 07 червня 2023 року № 156/01-16 та від 12 серпня 2023 року № 243/01-16. Крім того, згідно наказу Українського Республіканського банку від 02 січня 1992 № 2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим НБУ 31 грудня 1991 року за № 4, Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 року № 876 на виконання розпорядження Президента України від 20 травня 1999 року № 106 установлено ВАТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку. Наведене свідчить про те, що АТ «Державний ощадний банк України» є належним відповідачем у дані справі. Всі інші обставини викладені позивачкою є аналогічними викладеними нею у позовній заяві.

Відповідач своїм правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.

Третя особа своїм правом, передбаченим положеннями ст. 181 ЦПК України, на подання письмових пояснень не скористалися.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 січня 2024 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання, однак надав клопотання в якому просив розгляд справи провести у відсутність представника банку із врахування наданого банком до суду відзиву на позовну заяву.

Представник третьої особи Барської державної нотаріальної контори Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву та просив провести розгляд справи в їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/5 частці кожному на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого виконкомом Вінницької міської ради 23 грудня 2003 року на підставі рішення від 23 грудня 2003 року №2170 (а.с.10).

Вулиця Грибоєдова в м. Вінниці перейменована на вулицю Георгія Нарбута (рішення 25 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 30 вересня 2022 року за № 1231, а.с.21-28).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 342422035 від 11 серпня 2023 року слідує, що на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 встановлена заборона на нерухоме майно за реєстровим № 6445215, зареєстрована 23 січня 2008 року реєстратором - Барська державна нотаріальна контора, підстава обтяження повідомлення Барського відділення ощадного банку б/н від 17 листопада 1992 року, власник ОСОБА_1 , архівна заборона № 170 (а.с.11).

07 червня 2023 року позивачка звернулась із заявою до Барської державної нотаріальної контори в якій просила надати інформацію щодо підстави внесення запису про обтяження, об`єкту обтяження та додаткових даних для ідентифікації суб`єкта.

З відповіді Барської державної нотаріальної контори від 07 червня 2023 року №156/01-16 слідує, що в архіві Барської державної нотаріальної контори зберігаються документи з 2010 року, документи по 2009 рік включно було передано до Державного нотаріального архіву Вінницької області, а тому надати інформації щодо встановлення вищевказаної заборони не є можливим (а.с. 12-13). При цьому, нотаріальна контора не може надати будь-яку інформацію щодо передачі документів за 1992 рік до Державного нотаріального архіву Вінницької області, що підтверджується листом Барської державної нотаріальної контори від 12 серпня 2023 року № 243/01-16 (а.с.14).

З довідки Державного нотаріального архіву Вінницької області від 29 травня 2023 року № 950/01-14 слідує, що відомості щодо заборони на нерухоме майно, накладеної Барською державною нотаріальною конторою у 1992 році за реєстровим № 170 на підставі повідомлення Барського відділення ощадного банку б/н від 17 листопада 1992 року на майно ОСОБА_1 надати неможливо, оскільки реєстр заборон відчуження нерухомого майна та наряд «Розпорядження по накладенню заборон» за 1992 рік до Державного нотаріального архіву Вінницької області не передавались (а.с.15).

Згідно даних АСВП станом на 09 червня 2023 року у Другому ВДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкритих виконавчих проваджень в яких боржником виступає ОСОБА_1 на виконанні немає. Також, вказана інформація відсутня і в Барському ВДВС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується довідками Другого ВДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13 червня 2023 року № 49349 та Барського ВДВС у Жмеринському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 31 листопада 2023 року № 12785(а.с.16-17).

З листа Філії Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» від 08 червня 2023 року № 101.11-2011/28 слідує, що ОСОБА_1 не має невиконаних зобов`язань по кредитним договорам (а.с.18).

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Барської державної нотаріальної контори із заявою в якій просила зняти арешт із її майна, однак в задоволенні даної вимоги її було відмовлено на підставі ст. 74 Закону України «Про нотаріат», а саме відсутність повідомлення Барського відділення ощадного банку, яке б свідчило про усунення обставин, що обумовили накладенню заборони, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 10 листопада 2023 року та листом Барської державної нотаріальної контори від 28 листопада 2023 року № 300/01-16 (а.с.130-132).

Позивач, звертаючись до суду, вказує на порушення її права як власника.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, зміна правовідношення, припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Як установлено судом, обтяження у виді заборони на нерухоме майно в 1992 році накладено на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 як на майно належне ОСОБА_1 , позивача по справі.

Як установлено судом повідомлення Барського відділення ощадного банку б/н від 17 листопада 1992 року, яке стало підставою для обтяження та запис про яке наявний в Реєстрі, відсутнє. Накладена заборона була внесена до Реєстру для реєстрації заборон відчуження Барської державної нотаріальної контори та надалі в 2008 році перенесена до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстр заборон відчуження нерухомого майна та наряд «Розпорядження по накладенню заборон» за 1992 рік не знаходяться на зберіганні ні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, ні в Барській державній нотаріальній конторі Вінницької області.

Слід звернути увагу, що відповідно до ст. 54 Закону УРСР «Про державний нотаріат» (чинного на дату виникнення обтяження) державний нотаріус накладає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників: за повідомленням установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про видачу громадяни позички на будівництво, капітальний ремонт і купівлю житлового будинку (частини будинку або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників; при посвідченні договору довічного утримання або договору про заставу житлового будинку ( частини будинку), квартири в будинку ЖБК, в усіх інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 55 Закону УРСР «Про державний нотаріат» (чинного на архівну дату), одержавши повідомлення установи банку, госпрозрахункового підприємства, організації про погашення позички, повідомлення про припинення договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, державний нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири в будинку житлово-будівельного колективу індивідуальних забудовників.

У відповідності до ст. 13 Закону УРСР «Про державний нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких покладається на державних нотаріусів.

За змістом пунктів 150, 151, 152 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5 (чинної на час накладення заборони) накладення заборони провадиться шляхом напису про це за встановленою формою на повідомленні установи банку, госпрозрахункового підприємства або організації про видачу позички. Накладення заборони реєструється в реєстрі для реєстрації заборон. Державний нотаріус, одержавши повідомлення установи банку, госпрозрахункового підприємства чи організації про погашення позички або повідомлення про припинення договору про заставу чи про припинення або розірвання договору довічного утримання, знімає заборону відчуження жилого будинку (частини будинку) або квартири.

Тобто, виходячи з положення чинного на момент накладення обтяження законодавства заборона накладалася державним нотаріусом, зокрема за повідомленням банку.

У зв`язку із запровадженням Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладені арешти та заборони підлягали обов`язковій реєстрації в цьому Реєстрі в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (п.136 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року №18/5).

Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10 червня 1999 року за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон.

Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади.

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 1 січня 2013 року відповідно до ст.8, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст.26 цього Закону у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Пунктом 9 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що до компетенції нотаріусів належить накладення та зняття заборон щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості, що підлягають державній реєстрації.

Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно п. п. 5.1. п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Як установлено судом накладення заборони проведено Барською державною нотаріальною конторою, заборона накладена на підставі повідомлення Барського відділення ощадного банку, тобто в інтересах Барського відділення ощадного банку.

Загальновідомою обставиною є той факт, що на території Української РСР діяли відділення, філії та каси Ощадбанку СРСР, які входили до складу мережі установ та організацій Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР.

На території України до 1991 року діяв Закон СРСР за №1305-1 від 06 березня 1990 року "Про власність в СРСР". У статті 22 цього Закону було визначено, що у власності союзної республіки (тобто, Української РСР) перебуває майно органів влади і управління союзної республіки, культурні та історичні цінності народів союзної республіки, кошти республіканського бюджету, республіканські банки, республіканські страхові, резервні та інші фонди, а також підприємства і народногосподарські комплекси, вищі навчальні заклади республіканського значення, об`єкти соціально-культурної сфери та інше майно, що забезпечує суверенітет, господарську самостійність республіки, її економічний і соціальний розвиток.

Згідно частини 1 статті 34 Закону Українською РСР "Про власність" від 07 лютого 1991 року № 697-XII, загальнодержавну (республіканську) власність складають: земля, майно, що забезпечує діяльність Верховної Ради України та утворюваних нею державних органів; майно Збройних Сил, органів державної безпеки, внутрішніх військ і Державної прикордонної служби України; оборонні об`єкти; єдина енергетична система; системи транспорту загального користування, зв`язку та інформації, що мають загальнодержавне (республіканське) значення; кошти республіканського бюджету; республіканський національний банк, інші державні республіканські банки та їх установи і створювані ними кредитні ресурси; республіканські резервні, страхові та інші фонди; майно вищих і середніх спеціальних навчальних закладів; майно державних підприємств; об`єкти соціально-культурної сфери або інше майно, що становить матеріальну основу суверенітету України і забезпечує її економічний та соціальний розвиток.

Як зазначено в статті 1 Розділу I "Загального положення" Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20 березня 1991 року N 872-XII, Україна самостійно організовує банківську систему. Банківська система є дворівневою і складається з Національного банку України та комерційних банків, у тому числі Зовнішньоекономічного банку України, Ощадного банку України, республіканських та інших комерційних банків різних видів і форм власності.

Статтями 38, 39 Розділу IV "Ощадна справа в Україні" Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 20 березня 1991 року N 872-XII, визначено, що ощадну справу в Україні здійснює Ощадний банк України та інші комерційні банки. Ощадний банк України є спеціалізованим комерційним банком. Ощадний банк України - юридична особа. Керівництво Ощадним банком України здійснює Правління банку. Україна гарантує збереження вкладів і цінних паперів громадян в Ощадному банку України та їх видачу вкладникам на першу вимогу.

Відповідно до пункту 2 Постанови Верховної Ради України від 20 березня 1991 року "Про порядок введення в дію Закону України "Про банки і банківську діяльність" було оголошено власністю України Український Республіканський банк Держбанку СРСР, Український Республіканський банк державного комерційного промислово-будівельного банку "Укрпромбудбанк", Український Республіканський Банк Ощадного банку СРСР, Український республіканський банк Зовнішекономбанку СРСР з їх мережею, обчислювальним центрами, усіма активами, пасивами.

Наказом Українського Республіканського банку від 02 січня 1992 року за №2-К у відповідності з Статутом, зареєстрованим Національним банком України 31 грудня 1991 року за №4, Український Республіканський банк Ощадного банку СРСР, з підзвітною йому інфраструктурою установ та організацій, перетворено в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 1999 року за № 876 "Про деякі питання управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України" на виконання розпорядження Президента України від 20 травня 1999 року №106 та з метою удосконалення структури і організації управління Державним спеціалізованим комерційним ощадним банком України, створення умов для більш ефективної реалізації державою прав власника вирішено перетворити Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України (Ощадбанк України) у відкрите акціонерне товариство „Державний ощадний банк України". Установити, що Банк є правонаступником прав і обов`язків Ощадбанку.

З вищенаведеного слідує, що як з моменту створення системи ОСОБА_6 , так і до сьогоднішнього часу такі відносяться до державних банків із збереженням у власності держави 100% акцій.

Отже, АТ «Державний ощадний банк України» є правонаступником прав і обов`язків Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР перетвореного в Державний спеціалізований комерційний Ощадний банк України до структури якого входило Барське відділення ощадного банку, на підставі повідомлення якого й була накладена заборона на нерухоме майно, яка є предметом спору.

Відтак, посилання АТ «Державний ощадний банк України» з приводу того, що останній не являється правонаступником ні Українського Республіканського Банку Ощадного банку СРСР, а ні Державного спеціалізованого комерційного Ощадного банку України, суперечить вищенаведеним нормативно-правовим актам.

Отже, АТ «Державний ощадний банк України» є належним відповідачем у справі, який несе матеріально правову відповідальність перед позивачем.

В позивачки як власника спірного майна наявні перешкоди у використанні та розпорядженні своє власністю, у зв`язку з встановленим обтяженням на майно, при цьому підстави встановленого даного обтяження відсутні.

З листа Філії Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк» від 08 червня 2023 року № 101.11-2011/28 слідує, що ОСОБА_1 не має невиконаних зобов`язань по кредитним договорам.

Вказані обставини підтверджується відсутність заборгованості позивача перед АТ «Державний Ощадний банк України», однак обтяження не зняте та особа позбавлена в інший спосіб, крім судового захисту, захистити свої права.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою та другою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зважаючи на те, що позивач є власником нерухомого майна, наявне обтяження обмежує права власника позивача по справі, підстави для його встановлення та перебування 1/5 частки квартири, яка належить позивачу, під забороною відсутні, будь-якої заборгованості та зобов`язання перед банком теж не має, такий захід не передбачає жодної мети, а відтак суд дійшов висновку, що право ОСОБА_1 на володіння, користування та розпорядження 1/5 часткою квартири АДРЕСА_1 , підлягає захисту.

Такий захист здійснюється шляхом зняття заборони на спірне нерухоме майно. При цьому суд звертає увагу, що до майна позивачки застосований саме такий тип обтяження як заборона, а тому суд скасовує лише той тип обтяження, який був застосований державним нотаріусом і який був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Наразі невірне зазначення позивачем типу обтяження не може бути підставою для відмови в позові, а тому позов підлягає частковому задоволенню. При цьому, записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном, а тому у разі зняття заборони на нерухоме майно, дані записи підлягають виключенню з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Враховуючи заяву позивачки, згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за останньою.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 12, 13, 15, 16, 48, 51, 76-81, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зняти заборону на нерухоме майно, а саме на 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , накладену Барською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Барського відділення Ощадного банку №б/н від 17 листопада 1992 року, що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 23 січня 2008 року, реєстраційний номер обтяження 6445215, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження від 23 січня 2008 року за №6445215 про заборону на нерухоме майно - 1/5 квартири АДРЕСА_1 , архівна заборона №170 коментар 1992 р.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ,

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»: м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ,

Барська державна нотаріальна контора Вінницької області: Вінницька область, Жмеринський район, м. Бар, вул. Героїв Майдану, 6, .

Повний текст рішення складений 29.01.2024.

Суддя: