РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

за участі секретаря судового засідання Корпесьо В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, залишення проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), згідно з яким просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просить визначити місце проживання дитини з нею.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача. Від шлюбу в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого просить залишити на проживання з нею. В обґрунтування позовних вимог також вказує, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, дитина знаходиться на її утриманні, домовленості з відповідачем про суму аліментів на дитину відсутня.

Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Визначено Службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради (місцезнаходження: м. Рівне, вул. Поштова, 2) п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати суду висновок щодо розв`язання спору.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, а також вказала, що позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до вимог ст.190 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів.

Ухвала суду від 10.11.2023 разом з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів, відповідно до вимог ст. 190 ЦПК України, та повістка були направлені на адресу відповідача, про що свідчить рекомендоване повідомлення про отримання.

При цьому, в судове засідання 07.12.2023 року відповідач не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

В судове засідання призначене на 11.01.2024 року відповідач також не з`явився, однак на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, проте доказів причин відкладення суду не надав.

Також в судове засідання призначене на 24 січня 2024 року відповідач вкотре не з`явився, однак на електронну адресу суду надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що він є волонтером і здійснює виїзд на передову, проте доказів причин відкладення суду не надав.

В судове засідання призначене на 13 лютого 2024 року відповідач не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав.

Враховуючи, що відповідач двічі подавав клопотання про відкладення розгляду справи, при цьому не надаючи доказів причин відкладення та те, що останній був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи на 13 лютого 2024 року, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.

Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, одночасно вказала, що Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Батько ОСОБА_2 не заперечує проти визначення місця проживання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір"ю ОСОБА_4 , про що надав до служби у справах дітей пояснення. Спір про визначення місця проживання дитини відсутній. Зважаючи на ці обставини, в органу опіки та піклування немає правових підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання дитини. У зв`язку з вищевикладеним, не заперечують проти задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини. Просить постановити рішення про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 24 січня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено таке.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області 14 липня 2017 року, актовий запис № 11, сторони зареєстрували шлюб 14 липня 2017 року.

За приписами ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Враховуючи те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини, суд зазначає таке.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Рівненським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 31 жовтня 2017 року, актовий запис № 2748, у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За приписами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Як вбачається із заяви, поданої представник органу опіки та піклування батько дитини не заперечив проти визначення місця проживання дитини з матір"ю.

Відтак, враховуючи відсутність заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання дитини з нею, що не позбавляє батька права та можливості особистого спілкування з сином, обов`язку брати участь в його утриманні та вихованні.

Також суд звертає увагу, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає таке.

При ухваленні рішення у справі суд враховує, що в Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини (1989 року), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно-правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом.

Положеннями ч. 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей».

Нормами ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України).

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи син сторін ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка у позовній заяві просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу).

Відповідно до доданих до даної заяви документів, син сторін ОСОБА_5 має інвалідність з дитинства, у зв`язку з чим потребує медичної реабілітації, санаторно-курортного лікування, постійного медичного спостереження.

Згідно зі ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, що право вибору стягнення аліментів у частці або в твердій грошовій сумі в даному випадку виключно належить позивачці, оскільки саме з нею проживає дитина.

За таких обставин, вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що враховуючи стан здоров"я дитини, який є інвалідом з дитинства, рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дитини, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно з ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1 073, 60 грн.

Крім того, згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, у зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 1 073, 60 грн.

Керуючись ст.10,12,18,81, 258,259,263-265,354-355ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу, залишення проживання дитини з матір`ю, стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований виконавчим комітетом Здовбицької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області 14 липня 2017 року, актовий запис № 11, розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір"ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08 листопада 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 073, 60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 073, 60 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, адреса: м. Рівне, вул. Соборна, 12 А.

Повне судове рішення складене 13.02.2024 р.

Суддя Н.Г. Кучина