ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м.Суми

Справа №592/9789/23

Номер провадження 22-ц/816/927/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Чубенком Микитою Сергійовичем,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2024 року у складі судді Котенко О.А., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

30 червня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24 вересня 2021 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання позичальницею своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 28 травня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 245 911,91 грн, яка складається із: 208 080 грн 10 коп. заборгованість за кредитом; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 37 831,81 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нараховано комісії.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 145 262,52 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2178,94 грн в відшкодування судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом та в частині зменшення заборгованості по тілу кредиту, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення в цій частині ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк`в повному обсязі, в іншій частині рішення - залишити без змін; судові витрати покласти на відповідачку.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 24 вересня 2021 року, особисто підписаній відповідачкою, передбачені основні умови кредитування, зокрема процентна ставка 36,0% для карток Visa Signature, порядок повернення кредит, наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором. Тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Наголошує на тому, що відповідачкою не надано жодного доказу на спростування підписання заяви від 24 вересня 2021 року, з клопотанням про проведення судово-почеркознавчої експертизи вона не зверталася, а тому, на думку банку, підстав для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, а також підстав для зменшення заборгованості по тілу кредиту не було.

Вважає, що суд, відмовивши у стягненні процентів за користування кредитними коштами, порушив вимоги ст.ст. 1046 та 1048 ЦК України.

Зазначає, що відповідачка здійснювала операції з карткою, що вбачається з виписки та розрахунку заборгованості, що, на думку скаржника, свідчить про те, що вона знала про умови укладеного договору та прийняла їх.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Чубенка М.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Наголошує на тому, що ухвалою суду першої інстанції від 07 вересня 2023 року за клопотанням сторони відповідачки було вирішено витребувати у позивача оригінал Заяви, підписаної ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 24 вересня 2021 року та оригінал Паспорту споживчого кредиту від 24 вересня 2021 року, копії яких були долучені до позову, проте банк надіслав відповідь про неможливість надання витребуваних доказів у зв`язку з їх відсутністю, тому жодного документа, яким підтверджується право позивача нараховувати проценти, надано не було, тому підстав для задоволення позову в частині стягнення процентів не було, так як відповідно до ч. 6 ст. 95 ЦПК України суд не бере доказ до уваги, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу. Доводи в частині не заявлення відповідачкою клопотання про проведення почеркознавчої експертизи вважає необґрунтованим, оскільки обставина неможливості надання позивачем витребуваних електронних доказів сама по собі виключає можливість проведення почеркознавчої експертизи.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Чубенка М.С. надійшла апеляційна скарга, в якій просить змінити рішення в частині розміру стягнутої суми заборгованості та стягнути з відповідачки на користь позивача 112 290,84 грн заборгованості.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б встановлювали право позивача нараховувати проценти, тому заборгованість 37 831,81 грн, яку позивач визначив як заборгованість по процентам за користування кредитом, є необґрунтованою. Також звертає увагу на те, що зі змісту долученої виписки по рахунку вбачається, що 95 789,26 грн також є процентами, які позивач списував в самостійному порядку без правових підстав, а тому заявлена позивачем до стягнення сума є необґрунтованою, оскільки має бути визначена з такого розрахунку: 245 911,91 грн (сума заявлена позивачем до стягнення) 37 831, 81 грн (сума визначена позивачем як заборгованість по процентам до стягнення) 95 789,26 грн (сума протиправно нарахованих та списаних процентів) = 112 290,84 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Чубенком М.С., задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 24 вересня 2021 року звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг. Відповідачка отримала картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 09/24, тип картки - преміальна картка VISA Signature (кредитний ліміт до 300 000 грн) (а.с.25).

Позивачем на підтвердження своїх вимог було надано копію Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорту споживчого кредиту, які як стверджує позивач, підписані відповідачкою 24 вересня 2021 року за допомогою стилусу (а.с. 26-38; 39-48).

Крім того, банком надано Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISA Signature, які відповідачкою не підписані (а.с. 44-48).

Також позивачем було надано виписку з рахунку (а.с. 12-23) та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 24).

З наданих позивачем розрахунків вбачається, що станом на 28 травня 2023 року за відповідачкою мається заборгованість на загальну суму 245 911,91грн, з яких: 208 080,10 грн заборгованість за кредитом, 37 831,81 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 9-11).

Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів погодження з відповідачкою у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами, тому вважав, що підстави для стягнення процентів за користування кредитними коштами відсутні. Стосовно тіла кредиту суд вказав, що розмір заборгованості за тілом кредиту слід розраховувати лише беручи до уваги суми фактично використаних відповідачкою кредитних коштів та суми сплачених нею коштів на погашення заборгованості, розмір якої за розрахунками суду становить 145 262,52 грн, яка і підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду узгоджуються з вимогами закону та матеріалами справи.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 3 ст. 207 ЦК України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В даній справі банком на підтвердження своїх позовних вимог було надано, зокрема копію Заяви від 24 вересня 2021 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка містить основні умови кредитування, яка за ствердженням сторони позивача була підписана відповідачкою стилусом на планшеті.

Обставину підписання вказаної заяви відповідачка заперечувала та заявила клопотання про витребування оригіналу вказаного доказу. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 вересня 2023 року було витребувано у позивача, зокрема оригінал вказаної заяви від 24 вересня 2021 року. На виконання ухвали суду банком було надано відповідь, з якої вбачається, що анкета-заява № б/н від 24 вересня 2021 року та паспорт споживчого кредиту підписані клієнтом в електронному вигляді за допомогою стилусу та на бумажному носії не оформлювалися.

Підпунтом 5 п. 3 Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затв. постановою Правління Національного Банку України 13 грудня 2019 року № 151 (яке діяло на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Пунктами 11, 14 та 17 вказаного Положення передбачено, що банк зобов`язаний ознайомити клієнта банку з текстом документа, перед його підписанням цифровим власноручним підписом. Технологія створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, повинна забезпечувати гарантії того, що клієнт підписав саме той документ, з текстом якого він ознайомився.

Електронні документи, що містять цифровий власноручний підпис, зберігаються відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та архівної справи.

Інформаційна система, яку банк використовує для створення, зберігання електронних документів із цифровими власноручними підписами клієнтів банку, повинна забезпечувати фіксування дій клієнтів та працівників банку, пов`язаних з підписанням документів цифровим власноручним підписом, у захищеному від модифікації та знищення електронному журналі подій. Перелік подій, що фіксуються, визначається банком з урахуванням можливості надалі:

1) на вимогу суду, інших уповноважених державних органів надавати інформацію щодо процесу підписання конкретного документа та доведення її достовірності;

2) підтвердити факт, дату і час підписання документа клієнтом та працівником банку;

3) підтвердити факт ознайомлення клієнта з текстом документа, що підписувався.

Оскільки банком не було надано суду оригінал Заяви від 24 вересня 2021 року, а відповідачка ставить під сумнів відповідність наданої копії вказаної заяви оригіналу, тому у відповідності до ч. 5 ст. 100 ЦПК України такий доказ не береться до уваги судом. З огляду на зазначене, колегією суддів відхиляються доводи скаржника, що основні умови кредитування були передбачені в Заяві від 24 вересня 2021 року.

Оскільки позивачем не було надано суду доказів погодження з відповідачкою у письмовій формі умов договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за процентами.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, що розмір заборгованості відповідачки за тілом кредиту становить собою різницю між фактично використаними відповідачкою коштами та коштами внесеними нею на погашення заборгованості, що за підрахунками місцевого суду становить 145 262,52 грн, а доводи апеляційної скарги сторони відповідачки, що розмір заборгованості становить 112 290,84 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки наданий стороною відповідачки розрахунок заборгованості є необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

Таким чином доводи апеляційних скарг не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Чубенком Микитою Сергійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2024 року в оскаржуваних частинах залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова