ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року м. Чернівці

справа № 713/3200/23

провадження №22-ц/822/690/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Факас А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано наступним. 31 грудня 2020 року нею було укладено договори купівлі-продажу будинку за адресою : АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 з ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , згідно довіреності від 30.12.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В.

Відповідно до вищевказаних договорів ОСОБА_2 стала власницею вказаного нерухомого майна.

В подальшому ОСОБА_5 було подано позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності від 30.12.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрованої в реєстрі за № 3833, 3834, договору купівлі - продажу будинку за адресою : АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 від 31.12. 2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року.

08 серпня 2022 року Вижницьким районним судом Чернівецької області задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності від 30.12.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрованої в реєстрі за № 3833, 3834, договору купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4

09 листопада 2022 року постановою Чернівецького апеляційного суду частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 та рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання недійними довіреності та договорів купівлі-продажу скасовано. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скориставшись тим, що постанова апеляційного суду набуває законної сили з дня її прийняття, ОСОБА_3 15 грудня 2022 року відчужила вищевказане майно, а саме будинок за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 своєму сину ОСОБА_1 , згідно договорів дарування, серія та № 3389 від 15.12.2022 року, та № 3390 від 15.12.2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О.

Постановою Верховного суду від 13 вересня 2023 року по справі № 713/431/22, провадження № 61-11882св22 касаційна скарга ОСОБА_2 була задоволена, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано, і ухвалено нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В. про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу, відмовлено.

Відповідно до вищевикладеного, з 13 вересня 2023 року довіреність від 30.12.2020 року посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрована в реєстрі за № 3833, 3834, договір купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 від 31.12.2020 року та договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року є дійсними і законним власником вищевказаної нерухомості є ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що вона позбавлена можливості реалізувати своє право власності на зазначене майно, оскільки не має можливості володіти, розпоряджатись та користуватись ним, оскільки ОСОБА_1 продовжує незаконно проживати у вищевказаному будинку та користуватись ним.

Просила витребувати будинок за адресою : АДРЕСА_1 к і земельну ділянку площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на її користь, відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 31.12. 2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладених між нею та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

В позові вказував, що 20.01.2022 року ОСОБА_3 довідалась, що будинок, за адресою : АДРЕСА_1 , власником якого вона була, вибув з власності поза її волею. Належний на той момент будинок та земельна ділянка були відчужені шляхом укладення договорів купівлі-продажу на підставі довіреності.

13.12.2020 року ОСОБА_4 потрапила до Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги, центр невідкладної неврології з діагнозом: внутрішньо мозковий субкортикальний крововилив у півкулю. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст. 4. ГПМК (13.12.2020) за геморагічним типом в басейні лівої CMА, виражений правобічний геміпарез, моторна афазія.

Під час перебування у лікарні в тяжкому стані ОСОБА_4 вирішила скористатись її безпорадним станом та заволодіти спірним майном.

30.12.2020 року раніше невідома їй особа ОСОБА_6 разом із ОСОБА_4 залучили приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Войціховського А.В. для посвідчення нібито від її імені і за її згодою довіреності на управління всім майном.

Проте вказаних дій взагалі не потребувалось, так як 31.12.2020 року її виписували із лікарні та за необхідності та бажання могла б самостійно здійснювати відчуження майна.

30.12.2020 року приватний нотаріус Войціховський А.В. посвідчив довіреність, яку нібито вона видана, і згідно тексту якої від її імені і в її інтересах начебто діяла ОСОБА_6 , яка особисто і підписала цю довіреність.

Приватний нотаріус, який нібито посвідчив вказану довіреність за межами свого робочого місця, взагалі не вказав будь-яких даних ОСОБА_6 , за якими б можна було ідентифікувати вказану фізичну особу.

Те, що вказана довіреність дійсно була посвідчена та видана в Лікарні швидкої допомоги, де вона знаходилась станом на 30.12.2020 року, викликає сумнів, оскільки з довіреності в графі де міститься підпис ОСОБА_6 надрукованими літерами зазначено «у зв`язку із хворобою за якої підписалась ОСОБА_6 », що свідчить про те, що нотаріус заздалегідь вказав невідому їй особу на бланку довіреності, ще до того, як нібито прибув до лікарні, проте жодних даних особи, що підписала довіреність не вказав. Фактично приватний нотаріус не перевіряв особу ОСОБА_6 .

Крім того, у довіреності відсутня вказівка про те, що вказана довіреність була проголошена вголос та зрозуміла їй до підписання. Враховуючи хворобливий стан, вона не могла самостійно прочитати текст довіреності, а тому не знала і не могла знати на що нібито надає згоду, якби така згода дійсно надавалась.

Відповідно до тексту довіреності вказано, що вона видана ОСОБА_4 з метою розпорядження та управління всім нерухомим майном, належним відповідачці, яке розташоване в смт. Берегомет. Вижницького району Чернівецької області, в тому числі на відчуження її нерухомого майна.

Вважає, що ніяких довіреностей на управління та розпорядження своїм майном його мати в лікарні не підписувала, приватного нотаріуса Войціховського А.В. Довіреність була видана та нібито підписана за її дорученням 30.12.2020 року, а 31.12.2020 року її виписали з лікарні. Тобто, об`єктивно у неї не було необхідності у видачі довіреності в умовах лікарні на сторонню особу.

Вказана довіреність була використана ОСОБА_4 на наступний день після її видачі - тобто 31.12.2020 року - для позбавлення єдиного майна та житла відповідачки.

31.12.2020 року його мати виписали з лікарні та направили на амбулаторне лікування, куди її привіз молодший син.

Будь-яких розмов з родичами щодо даної довіреності або щодо будинку до часу смерті чоловіка не було в сім`ї. Після смерті чоловіка, молодший син відповідачки разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 та онукою виселили її з власної кімнати у будинку за адресою: АДРЕСА_1 к - в окрему кімнату, яка взагалі не пристосована для проживання. А всі інші зачинили, чим перешкодили доступ до них та обмежили в користуванні власним майном. При цьому до неї ніхто не приходив на протязі декількох тижнів та залишили без засобів існування.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 була змушена звернутись до нього, як до старшого сина за допомогою.

31.12.2020 року реалізуючи умисел на заволодіння її майном, використовуючи недійсну довіреність, яку мати не видавала і не посвідчувала, ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності нібито від її імені, уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 .

Кошти, які вказані в договорах вона не отримувала, про укладення договорів купівлі- продажу не знала.

Викладені обставини свідчать про недійсність спірних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

ОСОБА_1 просив визнати недійсною довіреність, посвідчену 30.12.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., зареєстровану в реєстрі за №3833, №3834.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 к та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.15 га. кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 посвідчені 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області 27 травня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано будинок за адресою АДРЕСА_1 к і земельну ділянку площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 31.12.2020 року та договору купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , посвідчених приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.05.2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухваленим рішенням суду першої інстанції, вважає його протиправним та таким, що було ухвалене в результаті недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, а також у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне

Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_3 права на відчуження на його користь спірного майна. Відповідач за первісним позовом набув право власності на спірне майно в особи, яка мала право на таке відчуження, що, в силу положень частини 1 ст. 388 ЦК України не дає право позивачу за первісним позовом на витребування спірного майна у добросовісного набувача.

Звернення із зустрічним позовом з вимогами, аналогічними тим, що були предметом розгляду у справі №713/431/22, по якій було прийнято остаточне рішення, є єдиним та ефективним способом захисту порушеного права позивача за зустрічним позовом, оскільки виключно в такий спосіб є можливість виправлення помилки, що була опущена Верховним Судом, який не мав права ухвалювати остаточне рішення по справі шляхом переоцінки доказів та визнання обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, не зробивши висновку щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено наступне. 31 грудня 2020 року позивачем ОСОБА_2 було укладено договори купівлі-продажу будинку за адресою : АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 з ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , згідно довіреності від 30.12.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В.

Відповідно до вищевказаних договорів ОСОБА_2 стала власницею вказаного нерухомого майна.

Рішенням Вижницького районного суду від 08.08.2022 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В., про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі продажу - задоволено. Визнано недійсною довіреність, посвідчену 30.12.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., зареєстровану в реєстрі за №3833, №3834.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., зареєстровано в реєстрі за №3839.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , посвідчений 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., зареєстровано в реєстрі за №3841. Вирішено питання щодо судових витрат.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності та договорів купівлі - продажу скасовано. В задоволені позову в цій частині відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розподіл судових витрат змінено.

ОСОБА_3 15 грудня 2022 року відчужила вищевказане майно, а саме будинок за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 своєму сину ОСОБА_1 , згідно договорів дарування, серія та № 3389 від 15.12.2022 року, та № 3390 від 15.12.2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №349582985 за ОСОБА_1 15.12.2022 року зареєстровано на підставі договору дарування від 15.12.2022 року право власності на житловий будинок літ «А» та господарські споруди, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391.

Постановою Верховного суду від 13 вересня 2023 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В. про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними - відмовлено.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання представник апелянта ОСОБА_8 не з`явилась, на адресу суду 27.08.2024 року від неї надійшла заява про відкладення розгляду справи ув`язку із перебуванням на лікарняному, однак належних та допустимих доказів на підтвердження цього не надала. Крім того, було задоволено її клопотання про участь у справі в режимі відеоконференції, про що 19.08.2024 року було винесено ухвалу суду.

В судове засідання не з`явилась також адвокат Богдан Л.С., яка є представником ОСОБА_3 , направивши 27.08.2024 року на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, посилалась на те, що ОСОБА_3 не може бути присутня за станом здоров`я.

Колегія суддів вважає, що немає підстав для відкладення розгляду справи враховуючи наступне.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року, справа N 361/8331/18,

провадження N 61-22682св19 зазначив наступне : відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Сторони та їх представники були належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, що підтверджено матеріалами справи.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Судом було вжито заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи. Апелянт належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги, реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі. Зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що в клопотаннях про відкладення розгляду справи слід відмовити.

За вимогами ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У ст.129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до п. п. 4 п. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_2 , дійшов до висновку, що ефективним способом захисту права власності у спірних правовідносинах є саме віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірний будинок та земельну ділянку, якою є відповідач ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 просила витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухоме майно.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.12.2020 року нею було укладено договори купівлі-продажу будинку за адресою : АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 з ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 , згідно довіреності від 30.12.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В.

Відповідно до вищевказаних договорів ОСОБА_2 стала власницею вказаного нерухомого майна.

В подальшому ОСОБА_5 було подано позов до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання недійсними довіреності від 30.12.2020 року та договорів купівлі - продажу будинку та земельної ділянки площею 0,15га, кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року.

08 серпня 2022 року Вижницьким районним судом Чернівецької області задоволено її позов.

09 листопада 2022 року постановою Чернівецького апеляційного суду рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання недійними довіреності та договорів купівлі-продажу скасовано. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

На підставі цього, ОСОБА_3 15 грудня 2022 року відчужила вищевказане майно, а саме будинок за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 своєму сину ОСОБА_1 , згідно договорів дарування, серія та № 3389 від 15.12.2022 року, та № 3390 від 15.12.2022 року.

Постановою Верховного суду від 13 вересня 2023 року по справі № 713/431/22, провадження № 61-11882св22 касаційна скарга ОСОБА_2 була задоволена, рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано, і ухвалено нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа - приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В. про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу, відмовлено.

Враховуючи зазначене, довіреність від 30.12.2020 року посвідчена приватним нотаріусом Чернівецького нотаріального округу Войціховським А.В., та зареєстрована в реєстрі за № 3833, 3834, договір купівлі - продажу будинку за адресою АДРЕСА_1 к та договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 від 31.12.2020 року, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 на підставі зазначеної довіреності, є дійсними, і законним власником вищевказаної нерухомості є позивач ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 15.12.2022 року відчужила вищевказане нерухоме майно, а саме будинок за адресою : АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391 своєму сину ОСОБА_1 , згідно договорів дарування, серія та № 3389 від 15.12.2022 року, та № 3390 від 15.12.2022 року, посвідчених приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюком О.О.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №349582985 за ОСОБА_1 15.12.2022 року зареєстровано на підставі договорів дарування від 15.12.2022 року право власності на житловий будинок літ «А» та господарські споруди, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га., кадастровий номер :01:003:1391.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Таким чином, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (правовий висновок, сформульований у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Отже, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У пунктах 142, 146, 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц, провадження № 14-208цс18, зроблено висновок, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник, з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Враховуючи зазначені норми, доводи апелянта, що позивачем не оскаржено договори дарування нерухомого майна № 3389 та № 3390 від 15.12.2022 року, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу змісту наведеного правила випливає, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17).

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Положення статті 388 ЦК України застосовуються як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2016 року у справі № 1522/25684/12, постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 752/3089/19 (провадження № 61-16519св21).

Незаконний добросовісний володілець має повернути річ власнику, якщо набув її безоплатно; якщо набув майно за відплатним договором має повернути власнику, лише якщо це майно: загублено власником; викрадене у власника; вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майно вибуло з володіння власника поза його волею й він має право витребувати його за правилами статті 388 ЦК України, оскільки рішення суду, на підставі якого спірне майно було вилучено з володіння позивача, у подальшому було судом скасовано.

Такий спосіб захисту, в даному випадку, спрямований на поновлення порушених прав позивача та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Що до доводів апелянта з приводу відмови у його зустрічному позові, колегія зазначає наступне.

Звертаючись із зустрічним позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсною довіреність, посвідчену 30.12.2020 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А.В., зареєстровану в реєстрі за №3833, №3834, визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою : АДРЕСА_1 к та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.15 га. кадастровий номер земельної ділянки 732055300:01:003:1391, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла ОСОБА_4 посвідчені 31 грудня 2020 року приватним нотаріусом.

Посилався на те, що під час перебування ОСОБА_3 у лікарні в тяжкому стані, ОСОБА_4 вирішила скористатись її безпорадним станом та заволодіти спірним майном, оформивши 30.12.2020 року довіреності на управління всім майном. Проте вказаних дій взагалі не потребувалось, так як 31.12.2020 року ОСОБА_3 виписували з лікарні та за необхідності та бажання могла б самостійно здійснювати відчуження майна.

Приватний нотаріус, який нібито посвідчив вказану довіреність за межами свого робочого місця, взагалі не вказав будь-яких даних ОСОБА_6 , за якими б можна було ідентифікувати вказану фізичну особу.

Те, що вказана довіреність дійсно була посвідчена та видана в Лікарні швидкої допомоги, де вона знаходилась станом на 30.12.2020 року, викликає сумнів, оскільки з довіреності в графі де міститься підпис ОСОБА_6 надрукованими літерами зазначено «у зв`язку із хворобою за якої підписалась ОСОБА_6 », що свідчить про те, що нотаріус заздалегідь вказав невідому їй особу на бланку довіреності, ще до того, як нібито прибув до лікарні, проте жодних даних особи, що підписала довіреність не вказав. Фактично приватний нотаріус не перевіряв особу ОСОБА_6 .

Крім того, у довіреності відсутня вказівка про те, що вказана довіреність була проголошена вголос та зрозуміла їй до підписання. Враховуючи хворобливий стан, вона не могла самостійно прочитати текст довіреності, а тому не знала і не могла знати на що нібито надає згоду, якби така згода дійсно надавалась. Відповідно до тексту довіреності вказано, що вона видана ОСОБА_4 з метою розпорядження та управління всім нерухомим майном, належним відповідачці, яке розташоване в смт. Берегомет. Вижницького району Чернівецької області, в тому числі на відчуження її нерухомого майна.

Вважає, що ніяких довіреностей на управління та розпорядження своїм майном його мати у лікарні не підписувала, приватного нотаріуса Войціховського А.В., не запрошувала та ніколи не бачила. Довіреність була видана та нібито підписана за її дорученням 30.12.2020 року, а 31.12.2020 року її виписали з лікарні. Тобто, об`єктивно у неї не було необхідності у видачі довіреності в умовах лікарні на сторонню особу.

Вказана довіреність була використана ОСОБА_4 на наступний день після її видачі - тобто 31.12.2020 року - для позбавлення єдиного майна та житла відповідачки.

Враховуючи зазначені доводи апелянта, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як вже зазначалося та вбачається з матеріалів справи, постановою Верховного суду від 13 вересня 2023 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 09 листопада 2022 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Войціховський А.В. про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними - відмовлено.

В постанові Верховний Суд зазначив, що оспорювана довіреність посвідчена з дотриманням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Належних та достатніх доказів на спростування вказаних обставин ОСОБА_3 не надала. Висновки судів про наявність підстав для визнання недійсною довіреності не відповідають вимогам законності та обґрунтованості судових рішень. З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 31 грудня 2020 року також задоволенню не підлягають.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 та його апеляційної скарги вбачається, що він, як на підстави визнання довіреності та договорів купівлі-продажу недійсними, посилається на ті ж обставини та підстави, що були вже предметом розгляду, зокрема і судом касаційної інстанції. Доводи апелянта фактично зводяться до не погодження з судовим рішенням Верховного Суду, посилаючись на те, що він не мав права ухвалювати остаточне рішення по справі шляхом переоцінки доказів та визнання обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, не зробивши висновку щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи та з постановою Верховного Суду, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 серпня 2024 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.М. Литвинюк