Справа № 216/6638/18
Провадження 2-з/216/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні суду з 28.11.2018 року знаходиться цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про зобов`язання встановити лічильник газу та відновити розподіл природного газу, провести перерахунок об`єму спожитого природного газу, а також відшкодування майнової та моральної шкоди, та за зустрічним позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу.

01.02.2022 року, в процесі розгляду справи, представником позивача за первісним позовом ОСОБА_2 було подано заяву про забезпечення позову, яку було обґрунтовано наступним: в рамках поданого позивачем первинного позову, він зазначив, що він є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 , і є споживачем природного газу, постачання якого здійснюється ПАТ «КРИВОРІЖГАЗ». Облік об`ємів споживання природного газу у його домоволодінні здійснювався засобом вимірювальної техніки - лічильником «ВКТ», заводський номер 8292424.

01.10.2018 р. під час перевірки лічильника газу у будинку Позивача, з ініціативи Відповідача було проведено його демонтаж для проведення позапланової експертизи, через виникнення сумнівів у правильності його роботи внаслідок несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу приховуваними заходами. Після здійснення демонтажу лічильника газу Позивача, Відповідач в порушення п. 3.2.7. наказу Міністерства палива та енергетики «Про затвердження Положення про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті» № 619 від 27.12.2005, не встановив безкоштовно на його місце лічильник газу з власного обмінного фонду. У зв`язку з цим, Відповідач фактично припинив постачання природного газу до житлового будинку Позивача, необхідного йому для опалення будинку, приготування їжі та обігріву води.

Згідно висновку Відповідача про проведення експертизи лічильника газу № 673 від 02.10.2018 р. було встановлено зміну у конструкції відлікового механізму шляхом заміни заводських калібрувальних колес на колеса іншого розміру зі зміненою кількістю зубців на них. За результатами розгляду акту про порушення Відповідачем було виконано донарахування Позивачу необлікованого об`єму та обсягу природного газу і його вартості за період з 01.10.2017 р. по 01.10.2018 р. у розмірі 53396,25 грн.

Не погодившись з результатами проведеного Відповідачем донарахування об`єму та обсягу природного газу і його вартості, Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої наголошував на тому, що за умови цілісності пломб та заводського і повірочного тавра на лічильнику газу, втручання Позивачем у роботу відлікового механізму лічильника газу, неможливе, а докази порушення Позивачем правил надання послуг з газопостачання насправді відсутні.

Між тим, будучи добросовісним користувачем послуг з газопостачання, Позивач мав правомірне очікування на безперервне постачання та розподіл природного газу.?

Натомість, безпідставне припинення Відповідачем газопостачання Позивачу протягом часу розгляду даної справи, який вже складає більше трьох років, суттєво порушує та обмежує його побутові потреби та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя для пошуку альтернативних джерел енергії, необхідної для забезпечення побутових потреб своєї родини (здійснювати заготівлю деревини, припинити користування гарячою водою у будинку, тощо).

При цьому, примусове припинення газопостачання до житла Позивача в зимовий період, може мати вкрай негативні та незворотні наслідки для життя та здоров`я його та його сім`ї, що не буде відповідати нагальній суспільній необхідності, і таке втручання в права Позивача не буде необхідним у демократичному суспільстві (рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 «Кривіцька та Кривіцькій проти України» п. 44).

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, шляхом зобов`язання Відповідача відновити розподіл природного газу у домоволодінні Позивача, унеможливить ефективний спосіб захисту прав та законних інтересів Позивача.

Натомість, вжиття такого виду забезпечення позову як зобов`язання Відповідача відновити розподіл природного газу у домоволодінні Позивача, не створить негативних наслідків та не перешкоджатиме господарській діяльності Відповідача, який не позбавлений права нараховувати вартість спожитого газу протягом судового розгляду, і в подальшому пред`явити вимоги до Позивача по сплаті цієї вартості, що виключає необхідність у вжитті заходів зустрічного забезпечення.

Тому, враховуючи вищенаведене , просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом зобов`язання Відповідача за власний рахунок відновити розподіл природного газу у домоволодінні Позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Сторони по справі в судове засідання, призначене на 12.02.2024 року, не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Розглянувши дану заяву про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Так,відповідно доч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову передбачен іст.150 ЦПК України.

Зазначені заходи є тимчасовим обмеженням та їх значення полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Тобто, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені в зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду та повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» про зобов`язання встановити лічильник газу, відновити розподіл природного газу, провести перерахунок об`єму спожитого природного газу, а також відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно поданої 01.02.2022 року, в процесі розгляду справи, заяви про забезпечення позову, представник заявника просив суд забезпечити первинний позов шляхом зобов`язання Відповідача за власний рахунок відновити розподіл природного газу у домоволодінні Позивача, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Вимога сторони первісного позивача про відновлення постачання природного газу, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, є окремим способом захисту порушених прав, та фактично складає частину позовних вимог його позову.

При цьому, заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципи змагальності та процесуальної рівноправності сторін.

Отже, задоволення заяви про забезпечення позову фактично призведе до передчасного вирішення питання щодо задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, що є недопустимим та суперечить ч.10 ст. 150 ЦПК України.

Крім того, стороною заявника не доведено необхідність забезпечення позову та існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

За таких обставин, заява представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 про забезпечення позову, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст.149-150,153,260,261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі № 216/6638/18 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: М.В. БУТЕНКО