Провадження № 2/686/5590/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Дем`янова Ю.М.,

за участі секретаря судового засідання Ткаченко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Стислий виклад позицій учасників справи.

До суду 23.07.2024 надійшла позовна заява від ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування поданого позову ТОВ «Споживчий центр» зазначено про те, що між ним та ОСОБА_1 09.09.2023 укладено кредитний договір № 09.09.2023-100001999, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 4500 грн. строком на 42 дні із фіксованою незмінною процентною ставкою 2.1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Згідно умов Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування та комісію.

Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5366-39ХХ-ХХХХ-4651.

ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу обумовлені Договором кредитні кошти.

В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим, станом на 19.07.2024 утворилась заборгованість у розмірі 8 469 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 500 грн. та по процентам в розмірі 3 969 грн.

Як зазначає позивач, на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача і, відповідно, причиною звернення ТОВ «Споживчий центр» за захистом своїх прав до суду.

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просив суд розглядати справу за його відсутності, вимоги заяви підтримав, у випадку неявки відповідача у судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

19.08.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі, яка за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, Також в прохальній частині заяви відповідач та його представник просили проводити розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову заперечили у повному обсязі.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено порядок подання до суду документів по суті у справі.

У визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись.

Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 09.09.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.09.2023-100001999.

Указаний Договір укладено шляхом підписання Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якого є Заявка на укладення кредитного договору.

Згідно умов Кредитного договору № 09.09.2023-100001999 ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Споживчий центр» кредитні кошти у розмірі 4500 грн. строком на 42 дні (до 20.10.2023) із фіксованою незмінною процентною ставкою 2.1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит.

Як вбачається із п. 4.5. Договору загальна вартість кредиту для споживача становить 8469,00 грн.

Згідно із п. 3.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.

Відповідно до п. 4.1. Договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5366-39ХХ-ХХХХ-4651.

Згідно із п. 4.3 Договору днем надання кредиту вважається списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця а днем погашення кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця.

Пунктом 10.1. Договору визначено, що цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі відповіді від позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від позикодавця на номер телефону, вказаний при реєстрації.

Позичальником ОСОБА_1 під час укладення кредитного № 09.09.2023-100001999 пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи Bank ID Національного банку та підписано Договір шляхом використання одноразового ідентифікатора «Т215», що був надісланий смс-повідомленням відповідачу на його мобільний номер телефону, вказаний у Заявці на отримання кредиту.

Як свідчить квитанція LIQPAY № від 09.09.2023 позивач свої зобов`язання за Договором № 09.09.2023-100001999 від 09.09.2023 виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 4500 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок, зазначений в п. 4.1. Договору.

Указана квитанція є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підтверджує належне виконання своїх зобов`язань зі сторони Кредитодавця.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними відповідно до умов Договору, але в процесі користування кредитними коштами останній у порушення умов Договору не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Відтак, у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем утворилась заборгованість, що, як вбачається із наданого банком Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.09.2023-100001999 від 09.09.2023, нарахована за період з дати укладення договору 09.09.2023 по встановлену договором дату повернення кредиту 20.10.2023 та склала у загальному 8469 грн, з яких: 4500 грн основний борг, 3969 грн проценти.

Вказана сума відповідає погодженій сторонами сумі вартості кредиту відповідно до п. 4.5. кредитного договору № 09.09.2023-100001999 від 09.09.2023.

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 є відносини, які пов`язані із укладанням кредитного договору, отриманням на його виконання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених договором, а також їх поверненням та сплатою процентів за користування ними (кредитні правовідносини).

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію`визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у пін мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 09.09.2023 шляхом підписання Заявки та Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 09.09.2023-100001999.

ОСОБА_1 , у визначеному Законом України «Про електронну комерцію» порядку, також погоджено із позивачем та підписано одноразовим ідентифікатором «Т215» таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором № 09.09.2023-100001999 від 09.09.2023.

Відповідно до змісту Таблиці сторонами визначено розмір кредиту, дати здійснення обов`язкових платежів, кількість днів у розрахунковому періоді, а також суми платежів у них, із зазначенням процентів за користування кредитом та кінцевої суми до повернення, що співпадає із розрахунком здійсненим позивачем.

За вказаним договором позичальник отримав доступ до кредитних коштів, які були перераховані ТОВ «Споживчий центр» на його картковий рахунок, що підтверджується квитанцією LIQPAY № від 09.09.2023.

Разом з тим, ОСОБА_1 порушено погоджені умови Договору, внаслідок чого, як вбачається із наданого банком розрахунку за період з 09.09.2023 по 20.10.2023 у останнього перед позивачем утворилась заборгованість, що в сукупному розмірі складає 8469 грн, з яких: 4500 грн основний борг, 3969 грн проценти.

Вирішуючи спір між сторонами щодо неналежного виконання умов кредитного договору від 09.09.2023 та обґрунтованості позовної вимоги про стягнення заборгованості за ним із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр», суд надав об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент звернення до суду, а також визначив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача, та дійшов висновку про доведеність позивачем належними та допустимими доказами неналежного виконання умов договору з боку відповідача, та, як наслідок, наявність порушеного права, що є підставою для прийняття судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Так, зміст наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 09.09.2023-100001999 від 09.09.2023 з описом фінансових операцій підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом.

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами.

Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із ОСОБА_1 , а тому з останнього на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 09.09.2023-100001999 від 09.09.2023, яка в сукупному розмірі складає 8469 грн, з яких: 4500 грн основний борг, 3969 грн проценти.

Щодо неврахування судом доводів представника відповідача адвоката Савченко О.В., які викладені у заяві про розгляд справи без участі від 19.08.2024, під час вирішення справи по суті.

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області через систему «Електронний суд» 19.08.2024 надійшла заява про розгляд справи без участі (№ 45494/24-ВХ) від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Савченко О.В.

За змістом указана заява є відзивом на позовну заяву ТОВ «Споживчий центр» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, оскільки в ній містяться заперечення по суті позову та наведені доводи на їх підтвердження відповідно до викладених обставин позивачем у своїй позовній заяві.

Разом з тим, суд не бере до уваги та не враховує під час вирішення справи по суті указані доводи представника відповідача у зв`язку із грубим порушенням останнім вимог ЦПК України щодо порядку подання заяв по суті справи сторонами, а також із явним зловживанням з боку відповідача та його представника своїми процесуальними правами.

Так, 23.07.2024 до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла позовна заява від ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 25.07.2024 указану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Також указаною ухвалою суду призначено у справі судове засідання на 20.08.2024 та роз`яснено право відповідача протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позов, письмові докази, що підтверджують заперечення, а також заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Окремо роз`яснено обов`язок направлення копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Відповідно до відомостей, які містяться у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 (номер відправлення 703), відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження із копією позову та доданих до нього матеріалів 30.07.2024.

Адвокат Савченко О.В. на підставі ордеру серії ВО № 1083259 від 30.07.2024 ознайомилась із матеріалами указаної цивільної справи в приміщенні Хмельницького міськрайонного суду 31.07.2024, про що свідчить відмітка у матеріалах справи.

Отже, відповідач та його представник були належним чином повідомленні про відкриття провадження у справі, зміст позовних вимог та строки подання відзиву на позовну заяву 30.07.2024. Строк на подання відзиву сплив 14.08.2024.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого судового засідання у справі.

Згідно статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У даному випадку у системному зв`язку з наведеними вище приписами застосуванню підлягають також норми статті 126 ЦПК України за якими право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У разі подання відзиву на позовну заяву поза межами строку встановленого судом для його подання, суд повертає заяву заявнику.

Отже, право на подання відзиву на позовну заяву може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для його подання, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

За приписами статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Суд виходить з того, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

З урахуванням аналізу ст. 278 глави 10 «Розгляд справ у порядку спрощеного провадження» ЦПК України, відзив на позовну заяву у справах, які розглядаються в спрощеному порядку, подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, що, у свою чергу, забезпечує право позивача подати до суду відповідь на відзив, а відповідачеві - заперечення.

Процесуальний строк, виступає одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми, і в цілому направлений на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків.

Так, з початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків, у тому числі для інших учасників у справі.

Питання щодо поновлення/продовження процесуального строку безпосередньо пов`язана з відповідним конкретним учасником справи, його процесуальним правом і обов`язком та спрямоване на реалізацією саме його суб`єктивних процесуальних прав (обов`язків).

Можливість поновлення/продовження процесуальних строків виникає у тому разі, коли у передбачені строки виконати певному учаснику справи певні процесуальні дії є неможливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації та суд має право поновити/продовжити строк, установлений відповідно законом або судом, за клопотанням конкретного відповідного учасника справи в разі його пропущення з поважних причин. У зв`язку з цим для суду має значення й строк, який минув з моменту закінчення строку, встановленого законом або судом до вчинення учасником справи процесуальної дії, стосовно якої заявлено клопотання.

При цьому, варто зазначити, що ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці щодо України неодноразово звертав увагу на норми, що стосуються процесуальних строків, але в аспекті порушення принципу правової визначеності у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, Європейський суд з прав людини у справі у справі Melnik v. Ukraine ЄСПЛ зазначив, що норми, які регулюють строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Судом встановлено, що відповідачем копію ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви отримано 30.07.2024. Відповідачу було роз`яснено його право подачі відзиву на позовну заяву та строк його подачі, що становив п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

Відзив у справі у встановленому порядку та визначені процесуальні строки до суду від відовідача не надійшов. Відомостей про об`єктивну неможливість здійснення своїх процесуальних прав ОСОБА_1 , як відповідачем у справі, та його представником до суду не надходило.

Не заявлено відповідачем та його представником професійним адвокатом Савченко О.В. і клопотання про поновлення/продовження процесуальних строків щодо подання відзиву у справі.

Враховуючи, що строк в межах якого може бути подано відзив на позовну заяву сплив, за відсутності клопотання сторони відповідача про його поновлення/продовження, суд не знайшов підстав для прийняття відзиву на позовну заяву, який викладений у формі «заяви про розгляд справи без участі», яка надійшла до суду 19.08.2024.

Також при оцінці дій учасника справи, у даному випадку відповідача ОСОБА_1 та його представника - професійного адвоката Савченко О.В., суд враховує положення статті 183 ЦПК України, якими визначено, що загальними вимогами до форми та змісту письмових заяв, клопотань, заперечень, які подаються до суду, є докази їх надіслання іншим учасникам справи.

Указана норма повністю кореспондується із положеннями частини 9 статті 83 ЦПК України, а саме: копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Подана до суду 19.08.2024 представником відповідача «Заява про розгляд справи без участі» у якій містяться доводи та заперечення по суті справи та за своїм змістом є відзивом на позовну заяву також не містить відомостей про її надсилання позивачеві у справі.

Указані обставини, із врахуванням того, що заява подана адвокатом, свідчать про зловживання своїми правами з боку відповідача та його представника, а також про їх намір, у такий спосіб перешкодити у реалізації своїх прав іншими учасниками справи, у тому числі щодо надання доказів на спростування позиції відповідача.

Така позиція повністю узгоджується із правовими позиціями викладеними Верховним судом у Постановах від 18 жовтня 2021 року у справі № 299/3611/19, від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19, від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21).

Зокрема, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria».

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав.

Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Із врахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку про залишення без розгляду та неврахування позиції сторони відповідача, яка викладена у «Заяві про розгляд без участі» у зв`язку із явними зловживаннями своїми правами з боку відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Савченко О.В., що підтверджуються подачею відзиву поза межами процесуального строку, без заявлення клопотання про його поновлення, без направлення копії такого відзиву стороні позивача (саме з цією метою було обрано відповідну форму подачі процесуальних документів в системі ЄСІТС «Електронний суд», яка не здійснює автоматичну розсилку поданого документу всім учасникам справи), оскільки такі дії спрямовані на обмеження можливості реалізації прав позивача, а також перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справи в цілому.

Розподіл судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви до суду ТОВ «Споживчий центр» сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00011334 від 22.07.2024.

Оскільки позов ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 задоволено повністю, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у повному розмірі, а саме 2422,40грн.

Керуючись ст.ст.2, 12, 13, 49, 76, 81, 120, 123, 126, 127, 141, 178, 247, 258, 259, 263-265, 278 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» () заборгованість у розмірі 8469,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» () судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , адреса: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 20.0 8.2024.

Суддя Юрій ДЕМ`ЯНОВ