Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4933/24 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 57 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/4933/24 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист порушених цивільних прав та інтересів недодержанням вимог земельного законодавства

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 травня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Шалоти К.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради. Просить: визнати незаконним рішення, дії чи бездіяльність відповідача недодержанням вимог земельного законодавства; відшкодувати моральну шкоду, заподіяну 16 випадками недодержання вимог земельного законодавства, у сумі 200 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує вчиненням випадків недодержання вимог земельного законодавства, якими порушено її цивільні права, із зазначенням суті порушень та врахуванням ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» про належність до відання виконавчих органів здійснення контролю за додержанням земельного законодавства: 1) клопотання від 27 листопада 2015 року не розглянуто протягом 1 320 днів або 44 місяців (розглянуто на сесії 20 червня 2019 року №1501); 2) висновок спеціалістів щодо попереднього розгляду клопотання від 27 листопада 2015 року з додатком, який застосовується для складення проєкту рішення про відмову, не складався; 3) проєкт рішення про відмову складено без висновку спеціалістів; 4) не враховані документи, долучені до клопотання від 27 листопада 2015 року: викопіювання зі схеми, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки; викопіювання з Генерального плану; акт обстеження від 30 квітня 2013 року; лист від 18 вересня 2015 року №25/Д-705-6; фотографія забудови пров. 1-го Винокурного; висновок №72/2013 ГК «Хмільники» (суміжна земельна ділянка)»; 5) проєкт рішення про відмову з додатком «Списки…, яким відмовлено» оформлено з порушенням чинного законодавства (відсутня дата складання проєкту, неправильно покладено на першого заступника голови контролюючі функції, тоді як такі дії не входять до повноважень автора проєкту, відсутній підпис автора проєкту рішення про відмову тощо); 6) не враховано рішення сесії від 21 червня 2012 року №400 про надання дозволу на складення проєкту землеустрою на самовільно збудовані 210 гаражів без довільних документів площею 1,20 га; 7) не враховано рішення міської ради від 28 травня 2003 року №193, яким передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,903 га для садівництва; 8) не враховано рішення міської ради від 28 травня 2003 року №193, яким передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,1000 га для житлового будівництва; 9) незаконно застосовано план зонування 04 квітня 2017 року при розгляді клопотання від 27 листопада 2015 року; зонування на території міста Житомира було відсутнє; 10) детальний план території…не розроблявся та не затверджувався, зонування території…було відсутнє, рішенням від 21 червня 2012 року №400 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою на 1,20 га ГК «Хмільники», рішенням від 28 травня 2003 року №193 передано у власність 0,903 га садівництво тощо; 11) частина земельної ділянки за адресою: пров. 1-й Винокурний не розташована в зоні вулиць в червоних лініях; 12) рішення про затвердження червоних ліній…не приймалося, фрагмент плану «червоних» ліній не відповідає затвердженому плану «червоних» ліній; 13) земельна ділянка не знаходиться в санітарно-захисній зоні об`єктів транспорту, оскільки зонування на території міста Житомира було відсутнє та окремого рішення міської ради щодо затвердження плану обмежень земельних ділянок, які знаходяться в санітарно-захисній зоні транспорту, не приймалося; 14) питання в порядок денний 49 сесії 7 скликання 20 червня 2019 року не включалося та не розглядалося; 15) копія додатку оформлена з порушенням земельного законодавства; 16) в проєкті п.64 відмовлено, а у рішенні 49 сесії від 20 червня 2019 року №2501 у додатку п.115.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 29 травня 2024 року ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі відмовлено. Одночасно роз`яснено, що розгляд справи належить до юрисдикції адміністративного суду.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального права та 15 випадків порушення норм процесуального права, просить ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, позбавляє її права захищати в суді порушені цивільні права та інтереси, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що при розгляді питання про відкриття провадження у справі незаконно змінена суть позовної заяви та предмет позову. Обґрунтування позовної вимоги це вчинення 16 випадків недодержання вимог земельного законодавства, якими порушено її цивільні права та інтереси. З відповідачем виникли відносини, якими порушені її цивільні права та інтереси, що мають цивільно-правовий характер і розглядаються для захисту порушених цивільних прав та інтересів за правилами цивільного судочинства. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Незаконна відмова врахувати цивільні права це порушення її прав мати не заборонені законом цивільні права. Правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права, є нікчемним. Суд першої інстанції неповно з`ясував суть матеріалів позовної заяви про судовий захист порушених цивільних прав та застосував висновок, який взагалі не підлягає застосуванню при розгляді питання про відкриття провадження за позовною заявою про судовий захист порушених цивільних прав. На переконання скаржника, при розгляді питання про відкриття провадження у справі положення КАС України застосуванню не підлягають, а застосування має ознаки надмірного формалізму, що є порушенням права на справедливий суд. Передусім підлягають застосуванню норми ЦПК України. Суд першої інстанції в ухвалі, яка оскаржується у апеляційному порядку, не зазначив жодної підстави для зміни суті спору та юрисдикції позовної заяви. Незаконний й висновок про те, що вимога про стягнення моральної шкоди також підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції не зазначив жодної законної підстави для відмови у відкритті провадження в справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Судова повістка про виклик у судове засідання на 14 серпня 2024 року вручена позивачу ОСОБА_1 15 липня 2024 року (а.с.32), а відповідачу виконкому Житомирської міської ради 15 липня 2024 року (а.с.33). Про причини неявки сторони суд не повідомили. У разі неповідомлення про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. За таких обставин, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Законодавець у частині першій ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, правом звернення до суду із позовом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів та, відповідно, таке цивільне право або інтерес може бути захищено судом у спосіб, який, зокрема, не суперечить чинному законодавству, договору та має бути ефективним.

За змістом частини першої ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні п.1 частини першої ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За правилами п.1 частини першої ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 порушення її прав обґрунтовує тим, що виконком Житомирської міської ради порушив вимоги земельного законодавства 16 раз, чим завдав їй моральної шкоди.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Із наведеного вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

У пункті 7 частини першої ст.4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини п`ятої ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Ураховуючи викладене вище, при вирішенні судом позову в цій справі, насамперед підлягає дослідженню правомірність дій відповідача на виконання його повноважень у сфері регулювання земельних відносин. Вказані обставини не пов`язані з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, оскільки ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку не набула.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі є публічно-правовим та підпадає під юрисдикцію адміністративного суду є правильним, оскільки стосується спору фізичної особи з постійно діючим органом місцевого самоврядування, предметом якого є перевірка законності дій та бездіяльності цього органу, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення публічно-правового спору, а тому також підлягає розгляду адміністративним судом за правилами частини п`ятої ст.21 КАС України.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 на підставі п.1 частини першої ст.186 ЦПК України.

Решта доводів апеляційної скарги ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та з огляду на викладене вище додаткового правового обґрунтування не потребує.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 29 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 серпня 2024 року.

Головуюча Судді: