Справа № 452/3156/23 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/1695/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Марко О.Р.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гордона Ігоря Михайловича на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року в складі судді Галина В.П. в справі за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Дмитрука Максима Орестовича до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним та скасування рішення органу приватизації, свідоцтв про право власності на житло, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру, визнання права користування житловим приміщенням з правом реєстрації місця проживання та визнання права на приватизацію,-

встановив:

У серпні 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Дмитрук М.О., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним та скасування рішення органу приватизації, свідоцтв про право власності на житло, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру, визнання права користування житловим приміщенням з правом реєстрації місця проживання та визнання права на приватизацію.

Вимоги обгрунтовував тим, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , з 05.10.2017 до моменту смерті чоловіка.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.09.2022 ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ще до одруження із померлим, а саме з липня 2009 року, ОСОБА_1 проживала разом із чоловіком у двох у службовій двокімнатній квартирі (комунальна власність Міністерства оборони України) за адресою: АДРЕСА_1 , належній ОСОБА_9 на підставі ордера від 21 серпня 1992 року № 47, де вони вели спільне господарство.

Актом обстеження на факт проживання від 04.07.2023 № 70 підтверджується те, що ОСОБА_1 дійсно проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації.

Зазначений факт підтверджується також двома письмовими заявами сусідів.

У спірному помешканні за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але не проживали до червня 2023 року, колишня дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_4 , колишня дружина ОСОБА_7 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_8 , дочка ОСОБА_6 .

У першій половині червня 2023 року, позивачка, провівши вихідні дні у домі батьків, що знаходиться у селі Пиняни Самбірського району Львівської області, не змогла потрапити у квартиру (місце незмінного проживання з 2009 року) через те, що вхідні замки виявилися пошкодженими, а згодом зміненими.

14.06.2023 ОСОБА_1 негайно звернулась до РВП ГУНП у Львівській області із заявою щодо прийняття мір до колишніх двох дружин покійного чоловіка, - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , які незаконно змінили замки у квартирі, яка розташована на АДРЕСА_1 , яка належала її покійному чоловіку.

Наявність перешкод у користуванні житлом для позивачки підтверджується фотографією, з якої вбачається, що у замку вхідних дверей поміщено сірник.

У відповіді ГУНП у Львівській області Самбірського районного відділу поліції від 21.06.2023 позивачці повідомлено про те, що ОСОБА_7 , ОСОБА_4 та троє їхніх дітей є власниками квартири АДРЕСА_2 , в частці по 1/5 кожен, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Новокалинівської міської ради від 24.05.2023 №85 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.05.2023 серії НОМЕР_3 виданого виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради, а також витягами з Державного реєстру речових прав.

Зокрема, із рішення виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області вбачається, що квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею - 50,0 кв.м., житловою площею - 29,2 кв.м, передано в спільну, в рівних частках приватну власність: ОСОБА_4 , 1964 р.н., ОСОБА_6 , 1997 р.н., ОСОБА_8 , 2004 р.н., ОСОБА_7 , 1969 р.н., ОСОБА_5 , 1988 р.н.

Із моменту порушення житлових прав позивачка позбавлена можливості потрапити у житлову квартиру та, як наслідок, не має доступу до власних речей, документів, та іншого приватного майна. Зазначені дії відповідачів (колишніх дружин) ОСОБА_9 позивачка вважає протиправними та незаконними.

На думку сторони позивача, ОСОБА_1 має право на вільне та безперешкодне користування житловим приміщенням та право на приватизацію після смерті чоловіка - квартири в АДРЕСА_1 , яке, за даних умов, підлягає захисту в судовому порядку, так як цілковито нівелюється спадкоємцями померлого, не визнається та цинічно ігнорується всупереч чинним нормам права.

Так, в обхід законних прав позивачки на приватизацію приміщення, у якому вона фактично проживала тривалий період часу, відповідачі - спадкоємці померлого незаконно отримали свідоцтво про право власності внаслідок прийняття виконкомом спірного рішення про передачу квартири у приватну власність, вважає, що відповідачі права на приватизацію квартири не мали, оскільки фактично у ній не проживали, таким правом за фактичних обставин володіє лише ОСОБА_1 .

Втручання в право на повагу до житла ОСОБА_1 є неспіврозмірним із тим правовим наслідком, до якого привело оскаржуване рішення виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 24.05.2023 № 85, - примусове та протиправне позбавлення позивачки права на користування житлом, усунення її від можливості отримання свідоцтва про право власності на частку у спадковому майні померлого чоловіка внаслідок процедури приватизації.

Звертає увагу суду на те, що письмової згоди на приватизацію квартири ОСОБА_1 не надавала, що є прямим порушенням Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та закономірно тягне протиправність такого індивідуального акту органу місцевого самоврядування.

Із врахуванням викладеного просила суд: визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 24 травня 2023 року № 85 Про передачу кв. АДРЕСА_3 у спільну приватну, в рівних частках власність; визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартири) від 25.05.2023 року, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , видане на підставі рішення виконкому від 24.05.2023 р. № 85; визнати за ОСОБА_1 право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , як члена сім`ї наймача квартири з правом реєстрації місця проживання; визнати за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_1 до квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; судові витрати покласти на відповідачів.

Оскаржуваним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 рокувідмовлено в позові представника ОСОБА_1 адвоката Дмитрука Максима Орестовича до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання недійсним та скасування рішення органу приватизації, свідоцтв про право власності на житло, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення в квартиру, визнання права користування житловим приміщенням з правом реєстрації місця проживання та визнання права на приватизацію.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Гордон І.М., вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм ЦПК України, тому підлягає скасуванню.

Зокрема, при дослідженні доказів суд надав перевагу доказам, які подані відповідачами та не надано належної оцінки доказам, які подані стороною позивача.

Вважає, що суд першої інстанції проігнорував правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12 та яка зводиться до того, що в осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права та обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно приживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача. Крім цього, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Також, судом не було застосовано правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 752/21958/17, який вказує, що відповідно до п. 4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Покликається на практику Європейського суду з прав людини у контексті неспіврозмірного втручання в право на повагу до житла ОСОБА_1 , позиція про що висловлена у рішенні «Кривіцька і Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року.

Вважає, що суд не врахував вимог ст.ст. 47, 55 Конституції України щодо гарантій права на житло.

Просить скасувати рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.Судові витрати покласти на відповідачів.

29.07.2024 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_7 на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на дослідження судом першої інстанції відповідних доказів, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Також заперечує розмір судових витрат, про які зазначено представником позивачки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є колишніми дружинами ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_9 від цих шлюбів.

Згідно із копією ордеру № 47 від 21.08.1992, такий видано ОСОБА_9 із сім`єю, яка складається із трьох осіб (дружина ОСОБА_11 , син ОСОБА_12 ) на право зайняття двох кімнат в квартирі АДРЕСА_3 .

20.09.2022 ОСОБА_9 помер.

08.05.2023 ОСОБА_4 зверталась до Новокалинівського міського голови ОСОБА_13 щодо оформлення передачі у спільну приватну власність квартири АДРЕСА_3 на площі Авіації, яку займають: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , квартира значиться на балансі Новокалинівської міської ради і обслуговується Новокалинівським ВУЖКГ.

Із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 25.05.2023 слідує, що власниками спірної квартири в м. Новий Калинів Самбірського району Львівської області, є ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ; форма власності приватна спільна часткова; частка по 1/5 в кожного.

Суд констатував, що Акт від 04.07.2023 року № 70 про те, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації суперечить заяві, яку ОСОБА_1 адресувала начальнику Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, від 14.06.2023, в якій вона просила прийняти міри до колишніх двох дружин покійного чоловіка ОСОБА_9 .

Таким чином, станом на липень 2023 року спірна квартира вже належала відповідачам, а позивачка не мала доступу до цієї квартири, при цьому позивачка зареєстрована за адресою с. Пиняни Самбірського району Львівської області.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не доведено всіма належними і допустимими доказами, підставність заявлених вимог, зокрема, позивачка не навела доказів, які б підтверджували, що її чоловікову на день смерті належала квартира на праві власності, не доведено факту, що за життя її чоловік звертався до органу приватизації із заявою про бажання приватизувати дану квартиру на членів своєї сім`ї.

Крім цього, позивачка не навела суду жодних доказів, які б підтверджували, що після смерті чоловіка вона зверталась до органу приватизації із заявою про бажання приватизувати дану квартиру.

В свою чергу, відповідачі у встановлений законом спосіб звернулись до органу місцевого самоврядування щодо приватизації власного житла і отримали позитивне рішення про реалізацію права на приватизацію житлового приміщення, відповідачі у справі були зареєстровані у спірному приміщенні, це було місце їхнього проживання, із реєстрації вони не знімались, не втрачали через суд права на проживання в тому приміщенні, на момент приватизації зберігали за собою право на користування житловим приміщенням, і законно набули у власність квартиру.

При цьому, суд врахував, що підстави для відмови у приватизації житла передбачені частиною другою статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує, що Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Моментом виникнення майнових прав, а саме: суб`єктивних прав учасників правовідносин, пов`язаних із володінням, користуванням і розпорядженням майном, є момент набуття права власності.

Згідно із положеннями частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_14 05.10.2017 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , актовий запис № 17, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно із копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 від 23.09.2022, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Новий Калинів, Самбірського району, Львівської області (а.с. 17).

21.08.1992 ОСОБА_9 був виданий Ордер № 47 на право зайняття двох кімнат в квартирі АДРЕСА_3 із сім`єю, яка складається із трьох осіб (дружина ОСОБА_11 , син ОСОБА_12 ) (а.с. 18).

У матеріалах справи наявне військове посвідчення ОСОБА_9 (а.с. 23).

Згідно із Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_9 1962 р.н., який проживає в АДРЕСА_1 від 20.12.2018 № 1910, комісією засвідчено, що колишня дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_6 , син ОСОБА_8 та колишня дружина ОСОБА_7 дійсно за вищевказаною адресою зареєстровані, але фактично не проживають, про що також засвідчують сусіди. Акт складено у складі заступника начальника міського голови ОСОБА_15 голови комісії та членів комісії ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , сусідів ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (а.с. 20).

В свою чергу, згідно із Актом від 04.07.2023 № 70 обстеження на факт проживання ОСОБА_1 , 1971 р.н., яка проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації, встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживає за вказаною адресою про що письмово засвідчили сусіди. Заяви сусідів додаються до акту. Акт складено у складі начальника загального відділу міської ради Тураш О.Є. голови комісії та членів комісії ОСОБА_20 , ОСОБА_15 і сусідів ОСОБА_21 , ОСОБА_22 (а.с. 19, 21-22).

14.06.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою до начальника Самбірського РВП ГУНП у Львівській області та просила прийняти міри до колишніх двох дружин покійного чоловіка ОСОБА_9 ОСОБА_11 та ОСОБА_23 , які незаконно поміняли замки у квартирі на АДРЕСА_1 , яка належала її покійному чоловіку (а.с. 24-27).

Рішенням виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області № 85 від 24.05.2023 «Про передачу кв. АДРЕСА_3 у спільну приватну, в рівних частках власність", спірну квартиру передано в рівних частках у приватну власність: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 (а.с. 28).

Згідно із свідоцтвом про право власності від 25.05.2023, виданим Виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 є власниками по 1/5 частки квартири АДРЕСА_3 (а.с. 29).

Звертаючись із позовними вимогами, ОСОБА_1 свої вимоги фактично зводить до того, що відповідачі порушили її право на проживання у відповідному житлі, приватицію такого, відтак просить визнати недійсним та скасувати рішення органу місцевого самоврядування, скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, визнати за нею право на користування квартирою, право на приватизацію квартири, усунути перешкоди у користуванні квартирою та вселити. Зазначає, що ще до одруження із померлим, а саме з липня 2009 року проживала разом із чоловіком вдвох у спірній квартирі, де вони вели спільне господарство.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Згідно із ст. ст. 47, 48 Конституції України, кожен громадянин має право на житло та на достатній життєвий рівень.

Правове забезпечення цих конституційних приписів здійснюється відповідно до житлового та цивільного законодавства.

Зокрема, згідно із ст. 2 ЖК України, завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК України, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення у інших будівлях.

З матеріалів справи беззаперечно встановлено, що на час видачі ОСОБА_9 Ордеру № 47 від 21.08.1992 на право зайняття двох кімнат в квартирі АДРЕСА_3 із сім`єю в складі трьох осіб, зазначена квартира відносилася до числа службових, власник Міністерство оборони України.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

В свою чергу, спеціальним законом, який закріплює поняття приватизації, об`єкти визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання, поняття житлових чеків і порядок розрахунків за приватизоване житло є ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об`єктів приватизації належать: квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції)), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Частино 3 цієї статті встановлено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають у них або перебувають на черзі потребуючих поліпшення житлових умов (ст. 3 закону).

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Враховуючи спірні правовідносини, виключною правовою проблемою у даному провадженні є необхідність встановити правомірність рішення органу місцевого самоврядування щодо приватизації квартири та реєстрації права власності на таку за відповідачами.

Судом беззаперечно встановлено, що відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 є колишніми дружинами ОСОБА_9 , а ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 є дітьми ОСОБА_9 від відповідних шлюбів.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМСУ у Львівській області від 07.08.2023, відповідачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , із 17.09.1992; відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за наведеною адресою із 17.09.1992; відповідачка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за наведеною адресою із 26.04.2000; відповідачка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , із 27.11.2004; відповідач ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за вказаною адресою із 29.06.2004 (а.с. 39).

Іншими словами, кожен з відповідачів з конкретного часу зареєстрований у спірній квартирі АДРЕСА_3 .

08.05.2023 відповідачка ОСОБА_4 звернулася до Новокалинівського міського голови ОСОБА_13 щодо оформлення передачі у спільну приватну власність квартири АДРЕСА_3 , яку займають: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Квартира значиться на балансі Новокалинівської міської ради і обслуговується Новокалинівським ВУЖКГ (а.с. 64).

Рішенням Виконавчого комітету Новокалинівської міської ради від 24.05.2023 № 87 «Про передачу кв. АДРЕСА_3 у спільну приватну, в рівних частках власність» розглянувши заяву ОСОБА_4 від 08.05.2023 № В-596 про оформлення передачі квартири АДРЕСА_3 , яка використовується нею і членами сім`ї на умовах найму, беручи до уваги технічний паспорт на квартиру, виготовлений ФОП ОСОБА_24 від 28.04.2023, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 29 п.а п.п. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішено:

1. Передати квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею - 50,0 кв.м, житловою площею - 29,2 кв.м, у спільну, в рівних частках приватну власність: - ОСОБА_4 , 1964 р.н., - ОСОБА_6 , 1997 р.н., - ОСОБА_8 , 2004 р.н., - ОСОБА_7 , 1969 р.н., - ОСОБА_5 , 1988 р.н.

2. Провідному спеціалісту юридичного відділу ОСОБА_25 видати Свідоцтво про право власності на квартиру.

3. ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 провести державну реєстрацію права власності на дану квартиру.

4. Новокалинівському ВУЖКГ у десятиденний термін укласти договір на обслуговування та ремонт будинку (а.с. 28).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 12 ст. 59 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із ч. 1 ст. 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.

Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Згідно із ч. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить переконання про те, що відповідачі реалізували своє право на приватизацію житла із державного житлового фонду і отримали безкоштовно у приватну спільну часткову власність житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та отримали свідоцтво про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області.

Незважаючи на те, що у матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 постійно проживали в квартирі (будинку) разом з наймачем, однак останні в силу своєї реєстрації зберігали за собою право на спірне житло, відтак колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення виконавчого комітету Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 24 травня 2023 року № 85 «Про передачу кв. АДРЕСА_3 у спільну приватну, в рівних частках власність».

Іншими словами підстави недійсності відповідного рішення органу місцевого самоврядування судом не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка ОСОБА_1 самостійно визнає, що проживала із ОСОБА_9 у спірній квартирі без реєстрації.

У цьому контексті, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що Акт від 04.07.2023 № 70 обстеження на факт проживання ОСОБА_1 у спірній квартирі суперечить заяві останньої до Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, від 14.06.2023, в якій позивачка просила прийняти міри до колишніх двох дружин покійного чоловіка, чим фактично ствердила, що не проживала у квартрі на це час, оскільки їй створювалися вперешкоди у цьому (а.с. 24).

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 не довела, що за нею зберігається право на відповідне житло чи за життя її чоловік звертався до органу приватизації із заявою про бажання приватизувати дану квартиру на членів своєї сім`ї.

Більше того, станом на липень 2023 року спірна квартира вже належала відповідачам, а позивачка не мала доступу до цієї квартири із 14.06.2023.

Зважаючи на те, що вимоги про визнання за позивачкою права на користування квартирою, права на приватизацію квартири, усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення є похідними від вимоги про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у яких підставно відмовлено, такі також не підлягають задоволенню, оскільки відсутні підстави свтерджувати, що відповідне суб`єктивне право позивачки порушене.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гордон Ігоря Михайловича залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 серпня 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М.Копняк