Справа № 199/7737/23
(2/199/386/24)
РІШЕННЯ

Іменем України

23 липня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Богун О.О.

при секретареві Дубовик А.П.

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс - 5», про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію за відсутності ордера на житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до 14 грудня 2023 року до Дніпровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс - 5», про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію за відсутності ордера на житлове приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначена квартира була надана у користування на підставі ордера ОСОБА_4 батькові ОСОБА_5 , який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 . У зв`язку зі смертю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в кв. АДРЕСА_2 до теперішнього часу залишаються проживати позивачі по справі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Департаменту Житлового господарства ДМР заяви про приватизацію квартири. Однак їм було відмовлено, оскільки останні не надали ордера на вказану квартиру.

На підставі зазначеного позивачі просять, визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на приватизацію кв. АДРЕСА_2 та зобов`язати Дніпровську міську раду провести дії по приватизації та передачі у власність квартири за відсутності ордера на житлове приміщення на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справ між суддями від 21.09.2023 справу передано для розгляду судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою суду від 27.09.2023 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її не відповідністю приписам ЦПК України та надано позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді від 20.10.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження по справі призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 15.01.2023 закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті.

У судовому засідання позивачі підтримали позовні вимоги на задоволенні позову наполягали.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, надавши відзив на позов, в якому просив відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином.

Розглянувши справу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з копії паспорту ОСОБА_1 , остання зареєстрована на адресою: АДРЕСА_1 з 16 листопада 1987 року.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_2 , остання зареєстрована на адресою: АДРЕСА_1 з 25 березня 2005 року.

Для оформлення приватизації на кв. АДРЕСА_2 , позивачі звернулися до Дніпровської міської ради з відповідними заявами. Однак їм було відмовлено, оскільки відсутність ордер на кв. АДРЕСА_2 .

Позивачі, стверджують, що квартира АДРЕСА_2 була надана у користування на підставі ордера ОСОБА_4 батькові ОСОБА_5 , який був чоловіком ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_2 . Однак ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, що підтверджується свідоцтвами по їх смерть.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді Державного архіву Дніпропетровської області від 29.09.2017 року №Д-117-2017 та від 27.09.2017 за №Д-118-2017 відомостей за 1958-1959 та за 1987-1988 про виділення квартири АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_4 відсутні.

З копії листа від 15.06.2023 №3/16-5621 вбачається, що Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради розглянуто заяву про приватизацію квартири АДРЕСА_2 та повідомлено ОСОБА_6 про те, що в поданому пакеті документів відсутні документи, в тому числі засвідчена належним чином копія ордера, який надавав право на вселення до квартири, та вказано, що підставою у відмові надання адміністративної послуги є ненадання необхідних документів у повному обсязі.

Згідно з ч.3 ст. 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також ч.1 ст.345 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Приватизація здійснюється, в тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», на органи приватизації покладено обов`язок дотримуватись виконання законодавства під час проведення приватизації громадянами житла.

Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (частина перша статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з ч.ч.1,10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім`ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Відповідно до ст.58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно Правил квартирного обліку, бланки ордерів зберігаються як документи суворої звітності. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Тобто, з вищезазначених норм матеріального права вбачається, що механізм реалізації права громадянина на приватизацію житла можливим є для реалізації у разі надання доказів законного зайняття житлової площі, підтвердженням чого у даному випадку є ордер.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 295/15557/17 (провадження № 61-48216св18) дійшов, зокрема, таких висновків: «з системного аналізу норм Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, вбачається, що вказаними нормативно-правовими актами визначена певна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян. Вказана процедура здійснюється лише визначеними на те органами і до числа уповноважених на це установ суд не належить, оскільки не наділений повноваженнями на прийняття рішення про приватизацію квартири.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У наданому суду позові позивачі просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на приватизацію кв. АДРЕСА_2 та зобов`язати Дніпровську міську раду провести дії по приватизації та передачі у власність квартири за відсутності ордера на житлове приміщення на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Разом з цим, позивачами не надано доказів того, що відповідачем порушено, не визнано або обмежено саме їх право на приватизацію квартири, за захистом якого вони звернулися до суду у даній справі. На підставі викладено у задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс - 5», про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію за відсутності ордера на житлове приміщення, - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун

23.07.2024