ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8320/21 Номер провадження 22-ц/814/2480/24Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Галушко А.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2024 року, у справі за поданням державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Терещенка Євгенія Вадимовича про примусове проникнення до житлового приміщення боржника,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року державний виконавець ОСОБА_2 звернувся до суду з поданням, в якому просив надати дозвіл на примусове проникнення до житлового приміщення боржника ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у Автозаводському відділі державної виконавчої служби міста Кременчук перебуває виконавче провадження № 73136109 з примусового виконання виконавчого листа № 524/8320/21, виданого 16 жовтня 2023 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 76950 грн. грошової компенсації замість належної йому 3/4 частки автомобіля CHERY FLAGCLOUD, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

24 жовтня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам за вих. № 183879.

Державним виконавцем неодноразово здійснювались виходи до належного боржнику майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , проте потрапити до житла не вдалося, доступу до квартири не надано, про що складено відповідні акти.

Боржник добровільно рішення суду не виконує, доступу до житла не надає.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2024 року подання головного державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Терещенка Є.В. про примусове проникнення до житлового приміщення боржника задоволено.

Дозволено державним виконавцям та іншим особам, що залучені до проведення виконавчих дій (свідкам, працівникам поліції) примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , з метою проведення перевірки майнового стану та опису і арешту майна боржника.

Не погодившись з ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні подання.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом не було надано належну оцінку доказам, порушено норми матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що зазначеною ухвалою порушено її конституційне право на недоторканість житла. Звертає увагу суду, що виконавцем не надано суду жодних доказів, що вона чинила перешкоди доступу до житла. Про намір здійснити вихід державним виконавцем на адресу її зареєстрованого місця поживання їй не повідомлялося завчасно. Вважає, що акти державного виконавця від 13 грудня 2023 року та 05 березня 2024 року не відповідають вимогам, а саме містять лише прізвища та ініціали осіб, які були присутні, без зазначення їх місця проживання та номерів телефону. Також судом першої інстанції не взято до уваги, що у грудні 2023 року нею було сплачено в рахунок погашення заборгованості 21560 грн. 29 коп. Крім того, державним виконавцем на ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку постійно чинитеся моральний тиск з приводу здійснення оплату заборгованості у зв`язку з чим 18 квітня 2024 року нею був здійснено відповідний платіж.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Наріжної Д.Є. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи без участі апелянта та її представника.

Також до суду надійшло клопотання державного виконавця Терещенка Є.В. про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що в Автозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 73136109 з примусового виконання виконавчого листа № 524/8320/21, виданого 16 жовтня 2023 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 76950 грн. грошової компенсації замість належної йому 3/4 частки автомобіля CHERY FLAGCLOUD, 2006 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

24 жовтня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам за вих. № 183879.

24 жовтня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

27 грудня 2023 року на адресу відділу ДВС надійшов лист ТОВ «МСЧ «Нафтохімік», згідно якого постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату повернута без виконання, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 звільнена з роботи 15 березня 2021 року.

12 січня 2024 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

14 березня 2024 року державним виконавцем виставлено платіжні інструкції на списання коштів в рахунок погашення заборгованості, які згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» виконані частково.

З відповіді на запит до МВС України вбачається, що зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні.

Згідно відповіді на запит до Державної міграційної служби боржник зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 369903731 від 14 березня 2024 року боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Враховуючи, що по виконавчому провадженню загальна сума заборгованості з врахування виконавчого збору та витрат виконавчого провадження становить 68678,71 грн., що не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, відсутні підстави для звернення виконавцем стягнення на належну боржнику квартиру.

13 грудня 2023 року, 05 березня 2024 року державним, виконавцем з метою опису та арешту майна боржника здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_2 . Як вбачається з актів державного виконавця, при виході за адресою нерухомого майна боржника доступу до житла не надано, потрапити до приміщення не вдалося. Залишено виклики державного виконавця.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України та ч. 1 ст.18ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У пункті 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. … Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У свою чергу статтею 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пунктом 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2019 року у справі № К/9901/735/17, від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 761/37339/19.

Згідно з частиною 1 статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

За правилами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Під час здійснення виконавчого провадження, серед іншого, виконавець має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, і не заперечувалося ОСОБА_1 , що вона знала про наявність виконавчого провадження, на адресу її місця проживання їй направлялися копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 24 жовтня 2023 року, постанови про арешт майна боржника від 12 січня 2024 року. Державним виконавцем вчинялися дії щодо примусового виконання рішення суду, а саме вчинялися дії щодо встановлення банківських рахунків боржника, джерела доходів, наявності транспортних засобів та нерухомого майна, а також перевірявся факт її виїзду за межі України. Однак внаслідок зазначених вище дій повністю виконати рішення суду не виявилося можливим.

У свою чергу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує, що була обізнана про виконавче провадження та державний виконавець багаторазово телефонував їй з вимогою виконання рішення суду та сплати коштів. Крім того, у грудні 2023 року в рахунок погашення заборгованості сплачено 21560 грн. 29 коп.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що зазначені кошти були списані в примусовому порядку з рахунку боржника внаслідок проведених виконавчий дій, при цьому на момент звернення державного виконавця з поданням до суду рішення суду не виконано.

Судам не надано доказів, що за період примусового виконання рішення суду боржник вчиняла будь які дії для виконання зазначеного рішення. При цьому її посилання на здійснення 18 квітня 2024 року нею платежу на погашення заборгованості колегія суддів не бере до увагу, зважаючи, що дані дії були здійснені після винесення оскаржуваної ухвали та в результаті багаторазових дзвінків державного виконавця.

У свою чергу, відповідно до актів державного виконавця від 13 грудня 2023 року та 05 березня 2024 року державним, виконавцем з метою опису та арешту майна боржника здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_2 , проте доступу до житла не надано, потрапити до приміщення не вдалося. Залишено виклики державного виконавця.

Та обставина, що в актах не вказано адресу місця реєстрації присутніх осіб не спростовує інформацію викладену в актах, тоді як боржником доказів на спростування вказаних в них обставин суду не надано.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання рішення суду та відсутність у державного виконавця можливості вчиняти виконавчі дії, при цьому всі стягнення здійснюються саме в примусовому порядку в наслідок дій державного виконавця, а не волевиявлення боржника, зазначене призводить до тривалого невиконання виконавчого листа, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця і надав йому дозвіл на примусове проникнення до житла ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростували, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2024 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук