Справа № 288/1024/21
Провадження № 2/288/8/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань - Корнієнко Т.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання самочинно збудованим житловий будинок та гараж, визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/3 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані при будівництві, стягнення компенсації вартості 1/3 частки будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані при будівництві,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач-1) та ОСОБА_4 (далі позивач-2) звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 (далі - відповідач) про визнання самочинно збудованим житловий будинок та гараж, визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/3 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані при будівництві, стягнення компенсації вартості 1/3 частки будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані при будівництві, з врахуванням уточнених позовних вимог /а.с.161-164/ вказують, на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько ОСОБА_6 .

На час смерті батько ОСОБА_6 перебував у шлюбі із ОСОБА_5 , з якою уклав шлюб 23 лютого 2008 року.

За час перебування у шлюбі батька із ОСОБА_5 , останній за договорами дарування житлового будинку від 07 липня 2010 року, подаровано житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 60.1 кв.м., та житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 33,7 кв. м. Обидва будинки розташовані на земельній ділянці площею 0.25 га кадастровий номер :02:005:0043, яка також подарована за договором дарування.

Рішенням виконкому Попільнянської сільської ради №15 від 18.01.2011 року ОСОБА_5 надано дозвіл на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 .

16.03.2015 року ОСОБА_5 повідомлено інспекцію держархбудконтролю в Житомирській області, про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно будівельного паспорта № НОМЕР_1 від 27.02.2012 року.

Після цього ОСОБА_5 разом із їх батьком ОСОБА_6 почали реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого було збудовано двоповерховий житловий будинок.

27.03.2015 року, за час перебування в шлюбі, ОСОБА_5 подала декларацію про готовність до експлуатації реконструйованого 1-го поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , яку зареєстровано в управлінні ДБІ у Житомирській області 03.04.2015 року за №ЖТ3. В пункті 6 вказаної декларації вказано інформацію про технічну інвентаризацію об`єкта будівництва - інвентаризаційна справа №33 від 11.11.2014 року, виконана ОСОБА_7 . Вказана інформація взята з технічного паспорта на житловий будинок від 11.11.2014 року, на якому адреса житлового будинку вказана АДРЕСА_1 , містить інформацію про спірний двоповерховий будинок. На технічному паспорті відображено номер інвентаризаційної справи 33, виконавець ОСОБА_7 . Таким чином правильна поштова адреса реконструйованого житлового будинку ( АДРЕСА_1 .

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 01.06.2020 року відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на 1/3 частку недобудованого житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька, з тих підстав, що вказаний житловий будинок є самочинним будівництвом.

Шлюбний договір між батьком та ОСОБА_5 не укладався, взаємної згоди щодо порядку поділу майна між ними не досягнуто, в зв`язку з чим батьком було подано позов до суду про поділ будинку ще за життя, в 2015 році.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є дружина - ОСОБА_5 та діти: дочка - ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , в рівних частках, які вчасно вступили у права спадкування.

Таким чином до них, як спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину перейшло право на частку у майні, що належала за законом батьку, як спільному майні подружжя.

За життя батьку належала 1/2 частка житлового будинку з гаражем, як частка у праві спільної-сумісної власності подружжя, які розташовані в АДРЕСА_1 , і так як є три спадкоємці першої черги, які прийняли спадщину, таким чином вони успадкували частки з його 2/3 частки з його частки, що буде у співвідношенні 1/3 частка всього будинку.

Позивачі звернулися до нотаріуса з метою оформлення права власності на частку у спільному майні - житловому будинку АДРЕСА_1 , однак листом завідувач Попільнянської державної нотаріальної контори від 20 серпня 2019 року № 112/01-16, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку, в зв`язку з тим, що на даний час правовстановлюючі документи на заявлене майно та документи, які б підтверджували державну реєстрацію права власності відсутні, отже визначити що 1/2 частина вказаного житлового будинку відноситься до маси спадкового майна та, що батько був власником даного майна, неможливо.

Так як на час початку будівництва спірного недобудованого житлового будинку та доведення його до того стану, в якому він перебував на час смерті спадкодавця, відповідач перебувала в шлюбі з їхнім батьком ОСОБА_6 це є доказ того, що будівництво створювалось ними спільно, за спільні кошти та зі спільних будівельних матеріалів, тому батько мав всі права які входять до складу спадщини та успадковано ними в розмірі 1/3 частки будівельних матеріалів з яких збудовано будинок та гараж.

На підставі вищевикладеного Позивачі просять, визнати самочинно збудований житловий будинок та гараж, які розташовані в АДРЕСА_1 , спільною сумісною подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використанні при будівництві житлового будинку та гаража, що розташовані в АДРЕСА_1 ; Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 компенсацію вартості 1/3 частки будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використанні при будівництві житлового будинку та гаража, що розташовані в АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Позивач ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу слухати без її участі.

Представник Відповідача у судовому засіданні не визнав вимоги позову, вважає даний позов безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з тим, що позивачем під час збільшення позовних вимог (уточнення позовної заяви) змінено предмет та підставу позову.

Зазначає, що позовною заявою (про збільшення позовних вимог) від 15.02.2023 року змінено предмет позову та добавлено нову позовну вимогу.

Крім того, у позовній заяві від 15.02.2023 року змінено підставу позову позивачем, а саме викладені нові обставини, котрі не були зазначені у позовній заяві від 07.06.2021 року, та які обґрунтовують підставу позову.

Зі змісту поданої позивачем заяви від 15.02.2023 року випливає, що позивач обрав інший, на відміну від первісно обраного, спосіб захисту порушеного права у межах спірних правовідносин. Також просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , по справі №288/1024/21 у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності на звернення до суду.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області складено актовий запис № 91./а.с.7/

23 лютого 2008 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 9, зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . / а.с. 8/

Відповідно до копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вказаний ОСОБА_6 . /а.с.9-10/

10 березня 1995 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , та змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 . /а.с.11/

Відповідно до договору дарування житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом, Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області від 07 липня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 853, ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_5 належний їй житловий будинок з господарськими будівлями під АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці загальною площею 0,2900 га, кадастрові номера якої :02:005:0043; :02:005:0044 (одночасно з відчуженням житлового будинку відчужується земельна ділянка Договір дарування земельної ділянки від 07 липня 2010 року). Житловий будинок, що відчужується цегляний позначений на плані літерою «А», житловою площею 34, 2 кв. м., загальною площею 60,1 кв. м. та спорудження позначені на плані, а саме: сарай, дерев`яний, загальною площею 19,9 кв. м., позначений на плані літерою «Б»; літня кухня цегляна, загальною площею 40 кв. м., позначена на плані літерою «Г», погріб бутовий, загальною площею 12,5 кв. м., позначений на плані літерою «В». /а. с. 12/

ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності на вищевказаний будинок, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27369452 від 20 вересня 2010 року. /а. с. 13/

Згідно договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом, Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області від 07 липня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 857, ОСОБА_11 подарувала ОСОБА_5 належну їй земельну ділянку АДРЕСА_1 . Розмір земельної ділянки становить 0,2900 га в межах згідно з планом. Відповідно до відомостей, що містяться у правовстановлюючому документі на об`єкт договору дарування, земельна ділянка була передана у власність: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд 0,2500 га; для ведення особистого селянського господарства 0,0400 га. /а. с. 14/

Земельна ділянка, що є предметом договору належала ОСОБА_11 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 629187, виданого Попільнянською сільською радою 16 лютого 2010 року. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 18, кадастровий номер земельної ділянки: :02:005:0043 - 0,2500 га. / а.с. 15/

Рішенням виконавчого комітету Попільнянської сільської ради Попільнянського району Житомирської області від 18 січня 2011 року № 15, надано дозвіл ОСОБА_5 на реконструкцію житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . /а. с. 16/

27 лютого 2012 року відділом містобудування, архітектури та житлово комунального господарства виготовлено Будівельний паспорт реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 . /а.с.17-18/

ОСОБА_5 15 березня 2012 року звернулась до Інспекції держархбудконтролю в Житомирській області з повідомленням про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальна площа житлового будинку 150.00 кв.м. (будівельний паспорт № 4 від 27 лютого 2012 року, розроблений відділом містобудування, архітектури та ЖКГ Попільнянської РДА). /а.с.19/

03 квітня 2015 року в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання, згідно якої замовник - ОСОБА_5 повідомила про початок виконання будівельних робіт - реконструкції І-го поверху житлового будинку, загальною площею 126.5 кв.м., житловою площею 73.2 кв.м., нежитловою площею 53.3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа № 33 від 11 листопада 2014 року./а. с. 20/

11 листопада 2014 року КП «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа № 33, замовник ОСОБА_5 та згідно експлікації до плану будинку: - І поверх: - хол - 20.9. кв.м., - житлова - 11.6 кв.м., - житлова - 12.1 кв.м., - житлова - 13.7 кв.м., - житлова - 20.3 кв.м., - житлова - 15.5 кв.м., - коридор - 7.5 кв.м., - кухня - 15.1 кв.м., - туалет - 1.6 кв.м., - ванна - 8.2 кв.м., всього під І поверх - 126.5 кв.м.; - ІІ поверх: - хол - 21.4 кв.м., - житлова - 11.6 кв.м., - житлова - 12.1 кв.м., - житлова - 14.3 кв.м., - коридор - 20.9 кв.м., - коридор - 7.7 кв.м., - ігрова кімната 33.1 кв.м., комора - 8.9 кв.м., всього під ІІ поверх 130.1 кв.м., всього під будинком 256.6 кв.м. /а.с.21-23/

Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , розташовано: - житловий будинок під літерою «А-2» - 2011 року побудови; - погріб з шийкою під літерою «Є» - 1975 року побудови; - погріб під частиною будівлі під літерою «п/д» - 1980 року побудови; - сарай під літерою «Б» - 1980 року побудови; - сарай під літерою «В» - 1980 року побудови; - літня кухня під літерою «Г» - 1975 року побудови; - гараж під літерою «Д» - 2010 року побудови, інвентаризаційна вартість 580910.00 гривень. /а.с.24/

Як вбачається з копії довідки Попільнянської державної нотаріальної контори від 09 червня 2017 року № 186/01-16, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 відкрито спадкову справу 107/2017. Спадкоємцями на все майно, що належало померлому є його дружина ОСОБА_5 та діти: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . /а.с. 25/

Відповідно до листа Попільнянської державної нотаріальної контори в Житомирській області від 20 серпня 2019 року № 112/01-16, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що на даний час правовстановлюючі документи на заявлене майно та документи, які б підтверджували державну реєстрацію права власності відсутні, отже визначити що 1/2 частина вказаного житлового будинку відноситься до маси спадкового майна та, що батько був власником даного майна, неможливо./а.с.26/

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2019 року в цивільній справі № 288/901/15-ц 2/288/7/19, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділення частки у натурі в житловому будинку в порядку спадкування. /а.с.27-32/

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року, рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 01 червня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 21 липня 2020 року залишено без змін. /а.с.145-152/

В судовому засіданні досліджено матеріали цивільної справи № 288/901/15-ц та під час розгляду даної справи проведено судову будівельно технічну експертизу № 835/12.18 від 25 січня 2019 року в якій зроблено заключення про те, що: 1. На об`єкті житловому будинку АДРЕСА_1 , виконане нове будівництво житлового двоповерхового будинку; 2. Ступінь будівельної готовності 2-го поверху житлового будинку АДРЕСА_1 складає 79 %; 3.

Виділити одну третю частку житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами з урахуванням площі, яка була подарована ОСОБА_5 , відповідно до вимог нормативно правових актів у галузі будівництва технічно можливо; 4. На розгляд суду пропонуються три варіанти виділення одної третьої частки житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами. Варіанти виділення надані в таблицях 3, 4, 5 дослідницької частини та зображені схематично в Додатку № 1, 2, 3 до даного Висновку /т.2 а.с.37-74/. В письмових уточненнях щодо адреси садиби в Висновку експерта № 835/12.18 за результатами проведення судової оціночно будівельної та будівельно технічної експертизи /т.2 а.с.111-113/ вказано, що адреса об`єкта, який досліджувався у висновку експерта № 835/12.18 від 03 грудня 2018 року - є АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку судово будівельно технічної експертизи № 504/10.2022 від 17 жовтня 2022 року в якій зроблено заключення про те, що: 1. Фактичне розташування житлового будинку (літ. «А-2») та гаражу (літ. «Д») які розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 порушують вимоги щодо забудови земельної ділянки визначені будівельним паспортом від 27.02.2012 № 4 /а.с.17-18/ в частині:

- мінімально допустимих відстаней від об`єкта, який проектується, до меж земельної ділянки; - мінімально допустимих відстаней від об`єкта, який проектується, до існуючих будинків та споруд;

- відстані від об`єкта, який проектується, до вулиць (доріг).

Разом із тим, слід звернути увагу, що вимогами до забудови земельної ділянки в будівельному паспорті від 27.02.2012 № 4 /а.с.17-18/, передбачено мінімально допустиму відстань від об`єкта, який проектується, до існуючих будинків та споруд в розмірі 3,7 м, чим не враховано вимоги:

-п. 3.25* та таблиці 3.2а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (чинний до 01.10.2019),

-п. 3.17 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» (чинний до 01.10.2019).

Також розташування: житлового будинку (літ. «А-2») за адресою: АДРЕСА_1 до господарської будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 порушує вимоги:

-п. 3.25* та таблиці 3.2а* ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (чинний до 01.09.2018);

-п. 6.1.41 та таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і забудова територій» (чинний 01.09.2018 до 01.10.2019);

-п. 6.1.41 та таблиці 6.7 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (чинний з 01.10.2019);

- п. 2.22. Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць.

- гаража (літ. «Д») за адресою: АДРЕСА_1 порушує вимоги:

-п. 3.17 ДБН Б.2.4-1-94 «Планування і забудова сільських поселень» (чинний до 01.10.2019);

-п. 7.50, таблиці 7.5 та додатку 3.1. (обов`язковий) ДБН 360-92** «Містобудування.

Планування і забудова міських і сільських поселень» (чинний до 01.09.2018);

-п. 10.8.8, таблиці 10.6, п. 15.2.2 та таблиці 15.2. ДБН Б.2.2-12:2018 «Планування і

забудова територій» (чинний до 01.10.2019);

-п. 10.8.8, таблиці 10.6, п. 15.2.2 та таблиці 15.2. ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та

забудова територій» (чинний до 01.10.2019). /а.с.98 -125/

Відповідно до висновку судово будівельно технічної експертизи № 504/10.2022 від 17 жовтня 2022 року в якій зроблено заключення про те, що виходячи із обсягу наданих на дослідження матеріалів та результатів проведених досліджень, мінімальна вартість будівельних робіт, матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій з урахуванням фізичного зносу, використаних під час будівництва житлового будинку (літ. «А-2») та гаража (літ. «Д»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 здійснених до 05 грудня 2016 року, визначена за укрупненими показниками відновної вартості в цінах на дату проведення дослідження, становить для:

- житлового будинку (літ. «А-2») у разі:

наявності внутрішнього оздоблення: 3 075 748 (три мільйона сімдесят п`ять тисяч сімсот сорок вісім гривень) 00 копійок, в тому числі:

будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій: 1 520 594 (один мільйон п`ятсот двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 00 копійок; будівельних робіт: 1 555 154 (один мільйон п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок;

-відсутності внутрішнього оздоблення: 2 883 207 (два мільйона вісімсот вісімдесят три тисячі двісті сім гривень) 00 копійок, в тому числі:

будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій: 1 425 406 (один мільйон чотириста двадцять п`ять тисяч чотириста шість) гривень 00 копійок;

будівельних робіт: 1 457 801 (один мільйон чотириста п`ятдесят сім тисяч вісімсот одна) гривня 00 копійок;

- гаража (літ. «Д»): 140 921 (сто сорок тисяч дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок, в тому числі:

будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій: 69 669 (шістдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок;

будівельних робіт: 71 252 (сімдесят одна, тисяча двісті п`ятдесят дві) гривні 00 копійок. /а.с. 183-200/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивачі звернулися до суду з позовом в якому просять визнати самочинно збудований житловий будинок та гараж, спільною сумісною подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , визнати в порядку спадкування за законом після смерті батька право власності на 1/3 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використанні при будівництві житлового будинку та гаража та стягнення компенсацію вартості 1/3 частки будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використанні при будівництві житлового будинку та гаража.

Судом також досліджено матеріали спадкової справи за № 107/2017 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Положеннями статті 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено,

що відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його богами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно пункту 4.18 глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно частини першої п`ятої 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Як зазначено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа завідувача Попільнянської державної нотаріальної контори від 20 серпня 2019 року № 112/01-16, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що на даний час правовстановлюючі документи на заявлене майно та документи, які б підтверджували державну реєстрацію права власності відсутні, отже визначити що частина вказаного житлового будинку відноситься до маси спадкового майна та, що власником даного майна був ОСОБА_6 неможливо.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є дружина ОСОБА_12 та діти: дочка - ОСОБА_4 , син ОСОБА_1 , які вчасно вступили у права спадкування відповідно до ст. ст. 1268-1270 ЦК України.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком як об`єктом права власності є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України, за приписами частини другої якої право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Одночасно частиною третьою статті 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна) (абзац перший).

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв`язку з нормами статей 177-179, 182 цього кодексу, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Судом встановлено, що рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 жовтня 2019 року в цивільній справі № 288/901/15-ц, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виділення частки у натурі в житловому будинку в порядку спадкування.

Підставою для відмови в задоволенні позову вказано неможливість задоволення позовних вимог про виділення Позивачам в натурі 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зважаючи на наявність самочинного будівництва (реконструкції, перебудови) спірного житлового будинку, у зв`язку з чим він втратив тотожність з тим, який подарований ОСОБА_5 , не введений в експлуатацію та на нього не зареєстровано право власності, а тому він не підлягає поділу, а також відсутністю доказів належності ОСОБА_6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Обставини встановлені під час розгляду справи та надані сторонами докази вказують на те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 є самочинним будівництвом, оскільки його збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи та належно затвердженого проекту. Було проведено нове будівництво двоповерхового будинку площею 256.6 кв.м., в той час, як ОСОБА_5 повідомила про початок реконструкції одного поверху житлового будинку за вказаною адресою, загальною площею 126.5 кв.м.

Тобто, спірний об`єкт нерухомості є самочинним будівництвом, який виник у результаті реконструкції (капітального ремонту, перебудови) вже існуючого об`єкта, здійсненої без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно будівельного контролю.

Зазначені обставини, які вказують на факт самочинного будівництва об`єкту нерухомості узгоджуються також з висновками, викладеними в рішенні Попільнянського районного суду Житомирської області в справі № 288/901/15-ц, яке набрало законної сили.

Частина друга статті 376 ЦК України визначає, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено у передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у пункті 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва), право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Вони мають право на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Самочинно збудоване майно не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування (подібні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 09 червня 2020 року у справі № 347/2273/17).

Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується з частинами третьою і п`ятою статті 376 ЦК України і нормами про спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України ).

Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини третьої і п`ятої статті 376 ЦК України ) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Судом встановлено, що самочинне будівництво будинку та гаража за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювалося Відповідачем ОСОБА_5 спільно зі спадкодавцем ОСОБА_6 в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі, доказів протилежного матеріали справи не містять, тому будівельні матеріали, обладнання та конструкції, які були використані в процесі будівництва цього будинку та гаража є майном, набутим сторонами під час шлюбу, тобто сукупністю речей, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною першою статті 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка вважається майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування (частина перша статті 57 СК України).

Частиною першою статті 62 СК України передбачено, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення.

Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик (постанова Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі

№ 6-1447цс17).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У постановах від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 та від 16 грудня 2015 року № 6-2719цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

До того ж у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16 Верховний Суд України зазначив, що за позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Позивачі вказують, що так як на час початку будівництва спірного недобудованого житлового будинку та доведення його до того стану, в якому він перебував на час смерті спадкодавця, Відповідач перебувала в шлюбі з батьком Позивачів, та вважають, що це є доказом того, що будівництво створювалось ними спільно, за спільні кошти та зі спільних будівельних матеріалів, тому батько Позивачів мав всі права, які входять до складу спадщини на успадкувано ними в розмірі 1/3 частки будівельних матеріалів з яких збудовано будинок та гараж.

Висновком судово будівельно технічної експертизи № 504/10.2022 від 17 жовтня 2022 року зроблено заключення про мінімальну вартість будівельних робіт, матеріалів, обладнання, виробів та конструкцій з урахуванням фізичного зносу, використаних під час будівництва житлового будинку (літ. «А-2») та гаража (літ. «Д»), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 здійснених до 05 грудня 2016 року, визначена за укрупненими показниками відновної вартості в цінах на дату проведення дослідження./а.с. 183-200/

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилаються Позивачі, як на підставу для звернення до суду з позовом, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які доводять наявність існування порушень з боку Відповідача прав Позивачів, які підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, представником Відповідача подано до суду клопотання про застосування строків позовної давності.

На обґрунтування якого зазначає наступне, у позовній заяві позивачами зазначено (дослівно), що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер наш батько ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . На час смерті батько ОСОБА_6 перебував у шлюбі із ОСОБА_5 , з якою уклав шлюб 23.02.2008 року. За час перебування у шлюбі батька із ОСОБА_5 , останній за договорами дарування житлового будинку від 07 липня 2010 року, подаровано житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 60,1 кв.м., та житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 33,7 кв. м. Обидва будинки розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га кадастровий номер :02:005:0043, яка також подарована за договором дарування. Рішенням виконкому Попільнянської сільської ради №15 від 18.01.2011 року ОСОБА_5 надано дозвіл на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 . 16.03.2015 року ОСОБА_5 повідомлено інспекцію держархбудконтролю в Житомирській області, про початок виконання будівельних робіт щодо реконструкції житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно будівельного паспорта № НОМЕР_1 від 27.02.2012 року. Після цього ОСОБА_13 разом із батьком ОСОБА_6 , почали реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 , в наслідок чого було збудовано двоповерховий житловий будинок, вказана обставина підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та висновком судової будівельно-технічної експертизи. 27.03.2015 року, за час перебування в шлюбі, ОСОБА_13

подала декларацію про готовність до експлуатації реконструйованого 1-го поверху житлового будинку АДРЕСА_1 , яку зареєстровано в управлінні ДБІ у Житомирській області 03.04.2015 року за №ЖТ 3. В пункті 6 вказаної декларації вказано інформацію про технічну інвентаризацію об`єкта будівництва - Інвентаризаційна справа №33 від 11,11.2014 року, виконана ОСОБА_7 . Вказана інформація взята з технічного паспорта на житловий будинок від 11,11.2014 року, на якому адреса житлового будинку вказана АДРЕСА_1 , містить інформацію про спірний двоповерховий будинок. На технічному паспорті відображено номер інвентаризаційної справи 33, виконавець ОСОБА_7 . Таким чином правильна поштова адреса реконструйованого житлового будинку є АДРЕСА_1 . Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 01.06.2020 року (справа 288/1718/19) відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на 1/3 частку недобудованого житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька, з тих підстав, що вказаний житловий будинок є самочинним будівництвом.

Крім того, звертає увагу суду на те, що за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 перебувала на розгляді Попільнянського районного суду справа №288/901/15-ц, провадження по якій відкрито 10.07.2015 року.

04 вересня 2017 року до участі у розгляді справи залучено правонаступників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , тобто з 04.09.2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дізнались про порушення свого права у даних правовідносинах.

З позовною заявою позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Попільнянського районного суду (справа 288/1024/21) лише 07.06.2021 року, тобто через 4 роки та майже 3 місяці з моменту, коли вони дізнались про порушення своїх прав.

В матеріалах справи №288/1024/21 відсутнє клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і їх представника, адресоване суду про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з позовною заявою з обґрунтуванням поважності причин такого пропуску.

Також, відповідних та переконливих доказів про те, що вони починаючи з 04.09.2017 року і по час звернення до суду не знали і не могли знати про порушення їхнього права за захистом якого звернулись до суду, ними суду не надано.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на загальне правило, встановлене ст. 81 ЦПК України обов`язковість доведення стороною тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своєї вимоги, позивач повинен довести суду той факт, що він не знав та не міг знати про порушення свого цивільного права, чого позивачем в ході розгляду справи зроблено не було.

Як вбачається з матеріалів справи 04 вересня 2017 року до участі у розгляді справи № 288/901/15 залучено правонаступників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , тобто з 04 вересня 2017 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 дізнались про порушення свого права у даних правовідносинах.

З позовною заявою позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Попільнянського районного суду лише 07 червня 2021 року, тобто через 4 роки та майже 3 місяці з моменту, коли вони дізнались про порушення своїх прав.

Велика Палата Верховного Суду по справі №904/3405/19 зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункти 61, 62), від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19, пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (провадження №12- 119гс19, пункти 6.43, 6.44).

При цьому питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14- 456цс18)).

Велика Палата Верховного Суду, оцінюючи поважність зазначених причин пропущення позивачем строку звернення до суду, зазначає таке. За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Клопотань ОСОБА_1 та ОСОБА_4 і їх представника про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з позовною заявою з обґрунтуванням поважності причин такого пропуску, до суду не заявлено.

Суд звертає увагу, на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість, і лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14- 179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Беручи до уваги, що позовні вимоги є обґрунтованими, однак заявлені поза межами строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву представник Відповідача, причини пропуску позивачами строку позовної давності, на думку суду є не поважними, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Не підлягають, відповідно до статті 141 ЦПК України, до подальшого розподілу понесені Позивачем судові витрати, оскільки в задоволенні позову відмовлено.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»; статтями 60, 69, 70 СК України; статтями 15, 16, 179, 181, 182, 190, 317, 319, 321, 331, 328, 368, 372, 376, 380, 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19,23, 28, 48, 76, 78, 81, 82, 89, 128, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання самочинно збудованим житловий будинок та гараж, визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/3 частку будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані при будівництві, стягнення компенсації вартості 1/3 частки будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які використані при будівництві відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко