ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 611/352/24

провадження № 22-ц/818/3514/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_2 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 18 липня 2024 року ухвалене у складі судді Коптєва Ю.А., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини, в якому просила просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь в розмірі (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову протягом встановленого строку інвалідності.

В обґрунтування позову зазначила, що у травні 2019 року, протягом одного року від дня розірвання шлюбу, укладеного між нею та ОСОБА_2 їй була призначена інвалідність ІІ групи загального захворювання. На даний час, сума її пенсії складає 2760 грн, вказані кошти є єдиним джерелом доходу. Пенсії не вистачає аби повністю забезпечити необхідні потреби, пов`язані з лікуванням, харчуванням та проживанням. При цьому вказувала, що за своїм станом здоров`я, потребує постійного лікування медичними препаратами. Щомісячно на ліки та засоби гігієни повністю витрачає свою пенсію. Фактично харчування, придбання одягу здійснюється матір`ю ОСОБА_3 . Наразі стан здоров`я не покращується і так само потребує належного лікування та дієтотерапії, збагаченої в продуктах харчування фолієвої кислоти та вітаміном В6 аби не допустити негативну динаміку. Позивач зазначала, що відповідач є працездатною особою, є фізичною особою підприємцем, жодних стягнень по виконавчим документам не має, має на утриманні сина ОСОБА_4 . Крім того, відповідач на праві власності має автомобіль, житловий будинок та земельні ділянки, які обробляє самостійно та отримує суттєві доходи. Тобто відповідач є матеріально спроможною особою та має матеріальну можливість сплачувати аліменти.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 18 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як непрацездатної дружини у розмірі 1/8 (однієї восьмої) частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 02 квітня 2024 року, на час інвалідності ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок. Судовий збір в сумі 605 гривень 60 копійок компенсовано позивачу за рахунок держави.

Рішення мотивовано тим, що призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішенням суду від 18.07.2024 по справі №611/147/23 визначено місце проживання дитини з батьком - ОСОБА_2 . Після розлучення позивач припинила приймати участь у матеріальному забезпечення дитини, виконувати покладені на неї сімейним законодавством обов?язки, не забезпечує сина продовольчими товарами, одягом, на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, створення умов для її духовного, культурного розвитку, не цікавиться його розвитком, станом здоров?я. Тягар матеріального забезпечення та виховання дитини покладений позивачем виключно на апелянта. Однак суд вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання колишньої непрацездатної дружини, на цю обставину не зауважив. Скаржник наголосив, що враховуючи, що позивач отримує пенсію у розмірі 2760 грн, при цьому не надала суду доказів перевищення витрат на лікування за період з 2019 по 2024 роки, понад розмір прожиткового мінімуму, гарантованого державою, для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність, який становить 2361 грн, та фактичний розмір пенсії. Рішення суду в частині врахування правового висновку Верховного Суду, у справі N? 759/6629/19 у постанові від 24 червня 2021 року неправомірне. Суд також не зауважив, що він також є непрацездатною особою - інвалідом 3 групи з 18.02.2020, щороку несе додаткові витрати на закупівлю медичних препаратів та реабілітацію, отримую пенсію по інвалідності у розмірі 2137 грн, тобто навіть меншу, ніж розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність. Окрім того, можливість отримувати додатковий дохід від підприємницької діяльності обмежена важкою ситуацією в країні та станом здоров?я апелянта, який у будь-який момент може бути вимушений призупинити підприємницьку діяльність.

30 вересня 2024 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Посилалась на те, що судом повно та всебічно встановлені обставини у справі та ухвалене законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи що рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 16 квітня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13-14).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 20.02.2023 ОСОБА_1 з 26 липня 2023 року встановлена друга група інвалідності загального захворювання строком переогляду 05 квітня 2025 року. Згідно вказаної довідки, ОСОБА_1 може займатися лише домашньою роботою.

Судом приймається до уваги, що відповідно до консультативних висновків, які містяться в матеріалах справи, здоров`я ОСОБА_5 почало погіршуватись після народження другої дитини. Позивач потребує остійного підтримуючого лікування, відповідно до довідок КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3(а.с.15-19).

Відповідно до довідки від 20.02.2024, виданої Відділом обслуговування громадян №8 Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України, ОСОБА_1 перебуває на обліку і отримує пенсію по інвалідності (друга група, загальне захворювання), призначену згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2019.

З довідки наданої в.о. директора КЗОЗ «Обласний центр медико соціальної експертизи» від 10.07.2024 №01-13/885 вбачається, що 05 квітня 2019 року ОСОБА_1 була оглянуто спеціалізованою психічною МСЕК №1 визнана особою з інвалідністю 2 групи, строком на два роки, в 2021 році та 2023 році переоглянута спеціалізованою психічною МСЕК №1 визнана особою з інвалідністю другою групи, строком на два роки.

Згідно довідки про доходи №1338 6331 2535 1374 від 20.02.2024, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Ізюмському об`єднаному управлінні ПФУ в Харківській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01.11.2023 по 31.01.2024 складає 8 280 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 стала непрацездатною до розірвання шлюбу з відповідачем і на даний час потребує матеріальної допомоги.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 , донькою ОСОБА_6 , що вбачається зі свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 09 березня 2010 року Іванівською Другою сільською радою Барвінківського району Харківської області, витягу №227 про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб, наданою спеціалістом Іванівського Другого старостинського округу.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №319180, інвалідність встановлено на строк до 01 березня 2026 року.

Відповідно довідки про доходи №2948 5699 4798 1636 від 08.04.2024 за період з жовтня 2023 року по березень 2024 року відповідач отримав пенсію в загальній сумі 12 826 грн.

ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, займається вирощуванням зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с.23).

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч.4, 6 ст.19, ч.1 ст.369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, доказів зупинення підприємницької діяльності відповідачем не надано, а тому в нього є можливість надавати допомогу непрацездатній дружині.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Правовідносини щодо прав та обов`язків подружжя з утримання регулюються главою 9 СК України.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.75 СК України дружина/чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Непрацездатним вважається той з подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом першої, другої чи третьої групи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частиною 4 статті 75 СК України передбачено, що один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин слід враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі №759/6629/19 положення частини четвертої статті 75 СК України варто тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким є один з подружжя, що потребує матеріальної допомоги.

Аналіз норм Сімейного кодексу України свідчить про те, що четвертою істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у частині першій статті 83 СК України.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у частині першій статті 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені частиною 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі статті 75 СК України.

У розумінні положень частини четвертої статті 75 СК України один із подружжя, який є особою з інвалідністю, не є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо його пенсія забезпечує йому встановлений законом прожитковий мінімум, однак, внаслідок наявності у нього інвалідності (онкологічного захворювання), така особа обтяжена необхідністю несення додаткових витрат на своє лікування.

Тобто, зміст частини четвертої статті 75 СК України варто тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у цій справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю. Факт призначення державою пенсії по інвалідності не може впливати на факт призначення судом аліментів на утримання подружжя або ж виключати його.

Верховний Суд вважає, що положення частини четвертої статті 75 СК України, відповідно до якої один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, не відповідають нормам статей 3, 8 та 48 Конституції України, тому суд її не застосовує.

При цьому суд зазначив, що зміст частини четвертої статті 75 СК України слід тлумачити системно, враховуючи встановлений іншими статтями СК України обов`язок подружжя утримувати інше подружжя й міжнародні стандарти правового захисту осіб з інвалідністю, яким у даній справі є подружжя, яке потребує матеріальної допомоги.

Згідно із частинами першою, другою статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило у грошовій формі.

Колегія суддів також звертає увагу на ту обставину, що обов`язковою умовою виникнення права на отримання аліментів від другого із подружжя є можливість останнього надавати таку матеріальну допомогу.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико соціальною експертною комісією, серії 12 ААГ №319180, інвалідність встановлено на строк до 01 березня 2026 року.

Відповідно довідки про доходи №2948 5699 4798 1636 від 08.04.2024 за період з жовтня 2023 року по березень 2024 року відповідач отримав пенсію в загальній сумі 12 826 грн.

ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, займається вирощуванням зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур, відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку.

Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 01.01.2022 по 31.03.2024 по фізичній особі ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 за вказаний період отримував доходи.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у ОСОБА_2 наявна можливість надавати допомогу своїй колишній дружині, а тому доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта з приводу ненадання позивачем доказів стосовно того, що витрати на лікування перевищують розмір пенсії, адже дані доводи спростовуються матеріалами справи, а саме довідкою про необхідність постійного підтримуючого лікування ОСОБА_1 .

Оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 18 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук