КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/78/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024року місто Київ

справа № 757/28463/22-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати та три відсотки річних,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року позивач ТОВ «РАДА 6» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь:

заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 87988,50 грн. за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року;

інфляційні втрати у розмірі 23839,33 грн. за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року;

3 % річних у розмірі 4347,15 грн. за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року.

В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26 жовтня 2009 року.

Вказував, що управителем, який обслуговує даний будинок є ТОВ «РАДА 6», що підтверджується договором про надання послуги із управління багатоквартирним будинком від 05 квітня 2021 року, укладеним між ТОВ «РАДА 6» та ОСББ «Лесі Українки 7-Б», а також актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 15 грудня 2008 року.

Зазначав, що відповідач не сплачує кошти за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги на загальну суму 87988,50 грн.

Позивач вважає, що відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на підставі положень статті 625 ЦК України зобов`язана сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та 3% річних.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року позов ТОВ «РАДА 6» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «РАДА 6» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 87988,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 23839,33 грн, 3% річних у розмірі 4347,15 грн. та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взято до уваги, що ТОВ «РАДА 6» додано невірний розрахунок як щомісячної так і загальної заборгованості (який чомусь дивним чином щомісяця змінюється), який не відповідає тарифам затвердженим Розпорядженням КМДА від 03 квітня 2017 року за №386 (2074,28 грн.).

Вказував, що позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період в якому було введено воєнний стан, а тому правові підстави для стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати вартості житлово-комунальних послуг, які заявлені позивачем у період дії воєнного стану відсутні.

Зазначав, що згідно розрахунку заборгованості вбачається що позивач заявляє вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року. Таким чином, позивачем заявлені позовні вимоги за межами позовної давності.

20 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилався на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період военного стану» просив суд відмовити апелянту в задоволенні апеляційної скарги в цілому, зменшивши лише суму інфляційних нарахувань на 963,07 грн., а суму 3% річних на 118,79 грн.

16 січня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив позивача.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

В порядку п.2 ч.3 ст.4 Закону до повноважень органів місцевого самоврядування належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.

Статтею 10 зазначеного Закону визначено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 26 жовтня 2009 року.

Управителем, який обслуговує будинок АДРЕСА_2 є ТОВ «РАДА 6», що підтверджується договором про надання послуги із управління багатоквартирним будинком від 05 квітня 2021 року, укладеним між ТОВ «РАДА 6» та ОСББ «Лесі Українки 7-Б», а також актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 15 грудня 2008 року.

Відповідно до розрахунку наданого ТОВ «РАДА 6» відповідач неналежним чином виконувала свої зобов`язання по оплаті послуг з управління багатоквартирним будинком, у зв`язку з чим у останньої утворилася заборгованість, яка станом на 31 серпня 2022 року року становить 87988,50 грн.

Позивач на обгрунтування розміру тарифів за послугу управління багатоквартирним будинком до позовної заяви додав:

тарифи, затвердженіРозпорядженням КМДА №386 від 03 квітня 2017 року, згідно яких позивач розраховував розмір за вказану послугу до 05квітня 2021 року. Так, щомісячне нарахування за послугу з утримання будинку та прибудинкової території до укладення договору «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» 05 квітня 2021 року, становило: 6,37грн. * 311 кв.м загальної площі квартири відповідача = 1981,07 грн.;

договір «Про надання послуги з управління багатоквартирним будинком» від 05квітня 2021 року, в якому встановлено тариф у розмірі 7,15 грн. за 1 кв.м (п.10 договору). Таким чином, з травня 2021 року розмір щомісячного нарахування за послугу управління багатоквартирним будинком становило: 7,15 грн. * 311 кв.м загальної площі квартири відповідача = 2223,65 грн.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що саме такі розміри щомісячних нарахуваньпо квартирі ОСОБА_1 і вказані у розрахунку заборгованості.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не взято до уваги, що ТОВ «РАДА 6» додано невірний розрахунок як щомісячної так і загальної заборгованості, який не відповідає тарифам затвердженим Розпорядженням КМДА від 03 квітня 2017 року за №386 спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, встановивши, що відповідачем не проводилась оплата за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території,суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за надані послуги за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 87988,50 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення з даним позовом до суду, колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлений з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Встановлений на території України карантин неодноразово продовжувався відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України уперіод дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану.

З огляду на зазначене та встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки звернувшись до суду з відповідним позовом позивач не пропустив строків позовної давності.

Перевіряючи доводи представника відповідача про те, що позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період в якому було введено воєнний стан, а тому правові підстави для стягнення штрафних санкцій за прострочення сплати вартості житлово-комунальних послуг, які заявлені позивачем у період дії воєнного стану відсутні, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період военного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, нені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі.

Оскільки позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат та 3% річних за період з 01 травня 2019 року по 31 серпня 2022 року, а тому колегія суддів погоджується частково з доводами апеляційної скарги про те, що враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 про «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період военного стану» відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 24 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року.

Отже, стягненню з відповідача на користь ТОВ «РАДА 6» підлягають інфляційні втрати у розмірі 22876,25 грн. та 3% річних у розмірі 4228,36 грн. за період з 01 травня 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Виходячи з вищевикладеного, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 23939,33 грн. та 3% річних у розмірі 4347,15 грн. підлягає зміні, шляхом зменшення суми інфляційних втрат до 22876,25 грн., а 3% річних до 4228,36 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 березня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА 6» інфляційних втрат та 3% річних змінити, зменшивши розмір інфляційних втрат, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 з 23839 грн. 33 коп. до 22876 грн. 25 коп. та зменшити розмір 3% річних з 4347 грн. 15 коп. до 4228 грн. 36 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: