Єдиний унікальний номер 336/922/24
Провадження №4-с/336/19/24
УХВАЛА

Іменем України

09 лютого 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Зарютіна П.В., за участю секретаря судового засідання Бублій Є.А., розглянувши скаргу регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ«Українська залізниця», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання дій протиправними -

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м.Запоріжжя надійшла скарга регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ«Українська залізниця», заінтересована особа: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про визнання протиправними дій, які полягають у поверненні стягувачу виконавчого документу без прийняття до виконання з підстав невідповідності виконавчого документу вимогам статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, з підстав незазначення у виконавчому листі ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ..

Свою скаргу АТ «Українська залізниця» мотивувала тим, що: Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.10.2022 року у справі № 336/280/22 позовну заяву акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» до комісії по трудовим спорам структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонного депо» регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення комісії по трудовим спорам - задоволено.

Скасовано рішення комісії по трудових спорах виробничого підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 01.12.2021 року про скасування наказу №19/д від 07.09.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності провідника пасажирського вагону структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця Юнакової Л.Т.».

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2023 року заяву АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про ухвалення додаткового рішення у справі № 336/280/22 за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» до комісії по трудовим спорам структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонного депо» регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення комісії по трудовим спорам задоволено.

Стягнуто з комісії по трудовим спорам структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонного депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» судовий збір по 2481 грн. з кожного.

На виконання вищезазначеного додаткового рішення суду Шевченківським районним судом м.Запоріжжя - 03.11.2023 року видано виконавчий лист, який позивачем (стягувачем) 26.12.2023 року пред`явлено до примусового виконання до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - .

25.01.2024 року на адресу стягувача рекомендованим листом надійшло повідомлення від 17.01.2024 року (вихідний № 4334) головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тішиної Ірини Вікторівни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав не відповідності виконавчого документу вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, з підстав відсутності дати народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорту боржника ОСОБА_1 .

Отримавши та ознайомившись зі змістом вказаного повідомлення від 17.01.2024 року та з підставами повернення виконавчого документу, стягувач вважає такі дії старшого державного виконавця Ляшенка Дмитра Дмитровича незаконними з огляду на те, що такі протиправні дії порушують право АТ «Укрзалізниці» на обов`язкове виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2023 року.

В судове засідання головний державний виконавець Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Тішина Ірина Вікторівна не з`явилася, направила відзив, у якому, заперечуючи проти скарги, послалася на те, що: «17.01.2024 державним виконавцем винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання згідно ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Також державний виконавець просив розглянути справу без участі представника Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Дослідивши матеріали скарги та додані до неї матеріали, суд дійшов наступного.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2023 року заяву АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про ухвалення додаткового рішення у справі № 336/280/22 за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» до комісії по трудовим спорам структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонного депо» регіональної філії Придніпровська залізниця акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення комісії по трудовим спорам задоволено.

Стягнуто з комісії по трудовим спорам структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонного депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» та з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» судовий збір по 2481 грн. з кожного.

На виконання вищезазначеного додаткового рішення суду Шевченківським районним судом м.Запоріжжя - 03.11.2023 року видано виконавчий лист, який позивачем (стягувачем) 26.12.2023 року пред`явлено до примусового виконання до Центрального ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - .

25.01.2024 року на адресу стягувача рекомендованим листом надійшло повідомлення від 17.01.2024 року (вихідний № 4334) головного державного виконавця Центрального ВДВС у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тішиної Ірини Вікторівни про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання з підстав не відповідності виконавчого документу вимогам ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, з підстав відсутності дати народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорту боржника ОСОБА_1 .

Згідно частини 1 статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно частини 5 статті 74 Закону України Про виконавче провадження рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано розділом VII Цивільного процесуального кодексу України та Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Протиправні дії/ бездіяльність старшего державного виконавця Ляшенко Д.Д. мають ознаки триваючого правопорушення, визначення якому надано знов-таки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2018 (Справа №810/1224/17 (К/9901/17539/18), Пр.№11-733апп18)), у якій зазначено, що: «…за загальноприйнятим у теорії права визначенням «триваючим» вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення».

Триваюче правопорушення (триваюче невиконання боржником рішення суду, триваюча бездіяльність виконавця) розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом.

Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону.

Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом. (в контексті оскарження бездіяльності державного виконавця та начальника виконавчої служби - Постанова від 10.01.2022, справа№908/5303/15, Верховний Суд).

Згідно з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 (справа № 175/3995/17-ц, провадження № 61-36762св18): «Триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Таким чином, бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Як вбачається з матеріалів справи заявником скаргу на триваючу протиправну бездіяльність посадових осіб виконавчої служби подано в строки передбачені діючим законодавством.

Спірні правовідносини у справі виникли з приводу законності повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання у разі незазначення в ньому ідентифікаційного коду боржника - юридичної особи, а також з приводу дотримання державним виконавцем триденного строку повернення виконавчого документа, якщо він не відповідає вимогам, передбаченим законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (чинного на момент винесення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII визначено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII визначає, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Приписи наведених норм кореспондують з критеріями, на відповідність яким суди перевіряють рішення, дії та бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а також узгоджуються із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання наслідків незазначення у виконавчому листі дати народження, ідентифікаційного коду, варто вказати таке.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ має містити дату народження боржника - фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків).

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 302 ЦК України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно статті 26 Закону No 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону No 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача має право одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, зокрема, й конфіденційну, а тому відсутність у виконавчому листі дати народження, РНОКПП та паспортних даних боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV передбачалось, що у виконавчому документі зазначається, зокрема, ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб).

Перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження було наведено у статті 26 вказаного Закону, пунктом 6 частини першої якої передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Верховний Суд України, вирішуючи питання незазначення певних даних про особу боржника, у своїй постанові від 21 травня 2014 року (справа №6-45цс14) дійшов висновку, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

До того ж Закон України «Про виконавче провадження» надаває право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну (пункт 3 частина третя статті 11 цього Закону).

Зазначена правова позиція була підтримана й Верховним Судом у постанові від 5 вересня 2019 року (справа №810/3107/15).

Питання зазначення/незазначення ідентифікаційного коду боржника - юридичної особи врегульовано в Законі України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 якого, у виконавчому документі зазначаються ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Пункт 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII передбачає право державного виконавця з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

З огляду на аналогічне правове регулювання спірних правовідносин чинним та попереднім законами, зокрема, в частині вимог до виконавчого документа щодо зазначення в ньому ідентифікаційного коду юридичної особи боржника, Верховний Суд не вбачає перешкод для застосування правових позицій та висновків, про які йшлося у постанові від 21 травня 2014 року (справа №6-45цс14), у постанові від 05 вересня 2019 року (справа №810/3107/15), у постанові від 14 травня 2020 року у справі №804/8020/16.

До подібних правових висновків Верховний Суд дійшов, виклавши їх в постановах: від 22.08.18року у справі №471/283/17; від 27.12.2018року у справі №469/1357/16; від 19.09.2019 року у справі № 469/1357/16-ц; від 24 грудня 2020 року у справі № 639/2561/18-ц; від 29 квітня 2021 року у справі №686/3941/19, які відповідно до ч.6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають бути враховані іншими судами при застосуванні аналогічних норм права.

За таких обставин, суд дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку про протиправність спірного повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 17 січня 2024 року №4334, скасувавши його.

Таким чином, виходячи із заявлених вимог скарги, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст.260, 447-451 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тішиної Ірини Вікторівни, які полягають у поверненні стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа - виконавчого листа, виданого 03.11.2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2023 року у справі №336/280/22, пр.2-др/336/41/23, - про стягнення з ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.108; ) судового збору у розмірі 2481,00 гривень.

Зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), () прийняти до виконання виконавчий лист, виданий 03.11.2023 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя на виконання додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2023 року у справі №336/280/22, пр.2-др/336/39/23, - про стягнення з ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд.108; ) судового збору у розмірі 2481,00 гривень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: П.В.Зарютін