Справа № 175/277/23
Провадження № 2/175/63/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" січня 2024 р. смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Білоусової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Гула А.Р.,

представника позивача адвоката Третяк Л.А.,

представника відповідача адвоката Дєлова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, де згідно позовних вимог просила визнати своєю особистою приватною власністю будинок АДРЕСА_1 , реєстрайційний номер 5078748 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 15 березня 2004 року Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області на підставі рішення Кіровської селищної ради №142 від 21.10.2003 року.

Згодом, було подано уточнені позовні вимоги в частині стягнення судових витрат за оплату судового збору, згідно яких позивач просила стягнути з відповідача на її користь 2 755 грн. 00 коп.

30 червня 2023 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , де просив суд визнати у порядку поділу майна подружжя право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частини спірного будинку АДРЕСА_1 . Разом з тим, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь судовий збір, який було сплачено при звернені до суду у розмірі 1 377 грн. 50 коп. та 10 000 грн. 00 коп. за витрати щодо надання правової допомоги

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Третьяк Л.А., у судовому засіданні підтримала позовні вимоги первісного уточненого позову та просила відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, надавши пояснення відповідно до позову та підтримала заперечення на зустрічний позов, викладені у відзиві від 02 серпня 2023 року.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дєлов В.В., у судовому засіданні підтримав зустрічні позовні вимоги, та просив суд відмовити у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 , надавши пояснення, посилаючись на письмовий відзив від 10 травня 2023 року наявний в матеріалах справи.

Вислухавши пояснення представників сторін по справі, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, судом встановлено наступне.

Між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб 20 вересня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис № 931, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 17)

15 березня 2004 року ОСОБА_1 , Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 20).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 19).

ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом, де згідно позовних вимог просила визнати своєю особистою приватною власністю будинок АДРЕСА_1 , вказавши наступні обставини.

У 1990 році спірний будинок побудувала мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , яка була членом садівничого товариства «Придніпровець», і за нею була закріплена земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 0,053 га, розташована на території садівничого товариства «Придніпровець».

У 1998 році ОСОБА_4 припинила членство в садівничому товаристві «Придніпровець» та передала членство, земельну ділянку та садовий будинок своїй дочці позивачу по справі ОСОБА_5 .

Зазначений факт підтверджується свідоцтвом, виданим Дніпропетровською районною радою від 11 грудня 1998 року на право власності на садовий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 (а.с. 25). Видачі зазначеного свідоцтва передувало Розпорядження голови Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області про оформлення права власності на садовий будинок АДРЕСА_2 ОСОБА_6 (а.с.27).

Натомість відповідач ОСОБА_2 та позивач за зустрічним позовом вважає, що спірний будинок є спільною сумісною власністю, посилаючись на свідоцтво Кіровської селищної ради про право власності на нерухоме майно видане 15 березня 2004 року вже під час шлюбу, який було укладено між сторонами 20 вересня 2002 року. Відповідно, просить визнати у порядку поділу майна подружжя право власності за собою на 1/2 частини спірного будинку.

Статтями 60, 61 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 39 КпШС України передбачено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя його частку грішми.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Аналогічний висновок зроблено і у п.24 постанови Пленуму ВСУ №1.1 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 набула право власності на спірний будинок АДРЕСА_1 у 1998 році.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення п`ятої сесії двадцять четвертого скликання Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 20 листопада 2002 року про Приєднання земельних ділянок та передачу садових будинків садівничого товариства «Придніпровець» в житловий фонд Кіровської селищної ради позивачу ОСОБА_1 було видане Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області 15 березня 2004 року нове свідоцтво про право власності на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_1 .

Згідно архівного витягу рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області № 142 від 21.10.2003 Про затвердження актів прийомки та признання права власності, розглянуто заяви громадян та вирішено затвердити акти прийомки та признати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 (а.с.28-29).

З технічного паспорту виготовленого 08.11.2002 на спірний будинок також вбачається, що роком побудови зазначені 1990 та1998 роки (а.с.31-34).

Згідно технічного паспорту виготовленого 06.12.2021 на спірний будинок (а.с.35-41) будівлі та споруди зведені у 1990 та 1998 роках, окрім навісу літ. В, який зведений у 2015.

Відповідно до акту директора ТОВ «БТІ ГРУП» від 06.12.2021 навіс літ. В не належить до самовільного будівництва і не потребує вводу в експлуатацію, що спростовує пояснення представника відповідача за первісним позовом про існування нового об`єкту нерухомості після укладення шлюбу між сторонами. Крім того, суд зауважує, що ані пояснень, ані будь яких доказів про участь ОСОБА_2 у поліпшенні будинку стороною позивача за зустрічним позовом, суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №363/4852/17 від 03 червня 2020 року.

Таким чином, спірний садовий будинок фактично набутий у власність 1998 році, ще до реєстрації шлюбу між сторонами по справі, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Сам факт реєстрації права власності на спірний садовий будинок в період зареєстрованого шлюбу за доведеності його побудови до часу реєстрації шлюбу не дає підстав вважати, що той будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, майно набуте/побудоване одним з подружжя до укладення шлюбу, але зареєстроване в період шлюбу, не є спільною власністю подружжя.

У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 319 ч. І ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Отже, з урахуванням висновку суду щодо позовних вимог ОСОБА_1 понесені позивачем за первісним позовом витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 755 грн. 00 коп.сплачені нею при зверненні до суду підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 13, 19, 76-81, 133, 141 ЦПК України, статтями 319, 321, 391 ЦК України, статтями 57, 60, 61 СК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право особистої приватної власності на будинок АДРЕСА_1 , реєстрайційний номер 5078748.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2755 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 25.01.2024 року.

Суддя О. М. Білоусова