Провадження № 2-др/369/129/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Фінагеєвій І.О.,

при секретарі Бреус К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Полєтаєва Ігоря Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14145/23 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Полєтаєв Ігор Олексійович звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Білогородської сільської рали Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення було відмовлено.

Копія рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року, справа №369/14145/23 отримана представником на електронну пошту 02 жовтня 2024 року (18 год. 09 хв.). Зазначає, що з резолютивної частини судового рішення випливає, що судом не вирішено питання про судові витрати відповідача.

Вказує на те, що представником відповідача були заявлені судові витрати відповідача у відзиві, а також подавалися заяви про стягнення судових витрат з позивача. Суду надане документальне підтвердження понесення відповідачем судових витрат.

Правова допомога клієнту ОСОБА_1 надається на підставі договору про надання правової допомоги від 14 квітня 2023 року №3-14/04/2023.

У зв`язку із викладеним, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Полєтаєв Ігор Олексійович просив суд стягнути з позивача на користь відповідача 62 281,00 грн., з яких 35 281,00 (витрати на правову допомогу та витрати, які пов`язані із правовою допомогою) та 27 000,00 грн. (витрати на проведення судової експертизи).

07 жовтня 2024 року від позивача на адресу суду надійшли заперечення на заяву представника відповідача про стягнення судових витрат. Зазначив, що подані адвокатом докази не дають можливість визначити вартість кожної конкретної наданої послуги, часу, що витрачений адвокатом під час надання правової допомоги саме при розгляді судом справи № 369/14145/23. Крім того, вказав, що з наданих суду документів вбачається, що розмір визначених заявником витрат на правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірним із наданими адвокатом послугами. У зв`язку із викладеним, просив суд залишити без задоволення заяву представника відповідача про стягнення судових витрат.

Сторони у справі, повідомлені належним чином про день, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Представник відповідача у заяві про ухвалення додаткового рішення просив розгляд заяви проводити без участі відповідача та його представника.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 270 ЦПК України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто, процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі (пункт 3 частини 1 статті 270 ЦПК України).

За загальним правилом, у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішено всі інші, в тому числі, процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також окремих процесуальних питань, зокрема, розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

З наведеного вбачається, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених законом, і воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Зазначене відповідає роз`ясненням, які містяться у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 № «Про судове рішення у цивільній справі».

Як вбачається з матеріалів справи, 16 вересня 2024 року Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив відмовити у задоволенні позовної заяви заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення.

При цьому в мотивувальній частині рішення зазначено, що:

1. «...відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу (детального опису робіт, погодженого адвокатом та клієнтом, актів прийому-передачі виконаних адвокатом робіт). За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача...»;

2. «...представником відповідача на підтвердження витрат пов`язаних з експертизою надано договір №02/12-2023 від 06 грудня 2023 року на проведення земельно-технічної експертизи та рахунок №04 від 06 грудня 2023 року, відповідно до якого за проведення земельно-технічної експертизи ОСОБА_1 має сплатити 27 000,00 грн. Однак, суд зазначає, що вказані докази не підтверджують понесення стороною відповідача витрат на експертизу. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на проведення експертизи з позивача...».

Тобто, вимоги представника відповідача про стягнення витрат на правову допомогу та на проведення експертизи були вирішені у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року, тому виходять за межі правового регулювання статті 270 ЦПК України.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 607/6424/20 Верховний Суд зазначив, що відповідними нормами ЦПК України передбачено право судів першої та апеляційної інстанцій на розподіл судових витрат виключно у рішенні або постанові суду за результатами розгляду справи по суті, або шляхом ухвалення додаткового рішення з цього питання, що також узгоджується із статтею 270 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18 вказав, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат).

Тобто, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної чи касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення по суті спору у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Ця правова позиція щодо застосування вказаної вище норми права є незмінною.

Разом із цим, сторони не позбавлені права заявляти вимогу про стягнення понесених судових витрат під час розгляду даної справи згідно вимог ЦПК України та відповідне питання має бути вирішене судом у судовому рішенні, ухваленому за результатами розгляду справи по суті спору (в рішенні суду першої інстанції та постановах/ухвалах судів апеляційної та касаційної інстанцій за наслідками його перегляду).

Вказана позиція міститься в ухвалі Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року у справі № 761/19323/22.

За таких обставин суд вважає, що підстави для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Полєтаєва Ігоря Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14145/23 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення, відповідно до вимог статті 270 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 133, 141, 258-261, 268, 270, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Полєтаєва Ігоря Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 369/14145/23 за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками, шляхом їх повернення, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Інна ФІНАГЕЄВА