Провадження № 2/202/1079/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: судді-Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, про визнання права власності на частку квартири і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Тетяна Сергіївна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначила, що 20 січня 1973 року між нею та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану м. Дніпропетровська, актовий запис №139.

Під час перебування у шлюбі, у 1977році, їх родина отримала квартиру в АДРЕСА_1 . Впродовж 1977-1990 років їх сім?я виплачувала пайовий внесок за квартиру, що підтверджується довідками №55 від 26.10.2014 року та №40 від 20.05.2010 року з ОК ЖБК-221.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з зазначеної вище квартири в ОК ЖБК-221, титульним власником якої був ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 24.11.2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за індексним №29892736 від 24.11.2014 року, реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна 01.

У липні 2019 року вона, позивач, звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Т. С. із завою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , де дізналася, що з заявами про прийняття спадщини після його смерті звернулися їх діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і була заведена спадкова справа №39/2019.

Також нею, позивачем, було зазначено, що квартира придбана у шлюбі і є спільним сумісним майном подружжя, тому вона має право на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а інша 1/2 частка квартири є спадковою масою.

При цьому нотаріус повідомила про те, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був розірваний згідно заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17.11.2010 року.

Отримавши 28.08.2019 року копію заочного рішення про розірвання шлюбу та ознайомившись з його текстом, вона звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 року по цивільній справі №2-3697/2010.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2019 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2010 року по цивільній справі №2-3697/2010 за позовом ОСОБА_4 до неї про розірвання шлюбу скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.10.2019 року закрито провадження по цій цивільній справі.

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Т.С. від 17.12.2019 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії; зазначено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 не є спадковим майном, оскільки дана квартира належить іншій особі на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецькою В.Е. 19.10.2015 року.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна за №178916597 їй стало відомо, що власником зазначеної вище квартири є дочка ОСОБА_2 .

У зв?язку з даними обставинами вона, позивач, звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року її позов до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верховецька В. Е., про визнання недійсним договору дарування, визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2022 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_5 задоволено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2022 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22.03.2023 року її касаційна скарга задоволена. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2022 року скасована, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року залишено в силі.

Після отримання Постанови Верховного Суду вона, позивач, звернулася до Реєстраційної служби, де були відновлені відомості про реєстрацію об?єкта нерухомості, а саме, квартири за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_4 .

Отримавши даний витяг, вона в черговий раз звернулася до приватного нотаріуса ДМНО Батової Т.С. щодо видачі свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4

13.09.2023 року приватним нотаріусом ДМНО Батовою Т.С. їй надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа - свідоцтва про право право власності на нерухоме майно від 24.11.214 року, на підставі якого спадкова квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була зареєстрована за ОСОБА_4 .

Позивач вважає, що вона, як дружина спадкодавця, має право на 1/2 частину квартири, що є спільною сумісною власністю, оскільки її придбано в період шлюбу, а також на 1/6 частину в порядку спадкування за законом. Тому просила суд визнати за нею право власності в спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 та визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину цієї квартири після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час розгляду справи представник позивача, адвокат Сорока Т.В., позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Судові витрати просила залишити за позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзив на направила. Про розгляд справи повідомлялася.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Звернувшись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_3 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилася спадщина, що складється з квартири АДРЕСА_4 , титульним власником якої був ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 24.11.2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління Дніпропетровської області за індексним юстиції №29892736 від 24.11.2014року, реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна 01.

У встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Т. С. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька.

Проте після спливу шестимісячного строку після смерті батька, звернувшись до нотаріуса з проханням про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, нотаріус зазначила, що вказане нерухоме майно не є спадковим майном, оскільки дана квартира належить іншій особі - його сестрі ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Верховецькою В.Е. від 19.10.2015 року.

Зазначає, що постановою Верховного Суду від 22.03.2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2022 року скасована, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року про визнання недійсним договору дарування спірної квартири залишено в силі.

Проте, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а саме, Свідоцтва про право право власності на нерухоме майно від 24.11.2014 року, на підставі якого спірна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була зареєстрована за ОСОБА_4 , видати свідоцтво про право на спадщину нотаріус не має законних підстав.

Тому для отримання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом він змушений звертатися до суду. Просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 .

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 перебували у шлюбі, зареєстрованому у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану м.Дніпропетровська, актовий запис №139.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Т.С. була заведена спадкова справа №39/2019 після смерті ОСОБА_4 . З заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого, ОСОБА_1 , його діти, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Т.С. від 13.09.2023 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу на цю квартиру.

Судом також встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12.09.2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верховецька В. Е., про визнання недійсним договору дарування, визнано недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Постановою Верховного Суду від 22.03.2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 13.12.2022 року про скасування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року скасована, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12.09.2022 року залишено в силі.

Встановлено, що відповідно до довідок ЖБК 221 від 20.05.2010 року і від 22.10.2014 року ОСОБА_1 проживала в спірній квартирі з 18.04.1977 року по 20.04.2004 рік. Повна вартість квартири була виплачена у 1990 році.

З відповіді приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Т.С. від 26.07.2023 року №343/02-14 Державному нотаріальному архіву в Дніпропетровській області вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , була зареєстрована за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.11.2014 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Відповідно до статтей 15, 17 Закону України «Про власність член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім?ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про власність» та частини першої статті 22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин між подружжям Кузнецових, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до статті 28 КпІС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, іх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення закріплені у статтях 60, 70 СК України та статті 368 ЦК України.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує.

З огляду на те, що пайовий внесок за квартиру за адресою: АДРЕСА_2 був сплачений в період шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , дана квартира є об`єктом їх спільної сумісної власності. Тому на підставі вищенаведених норм законодавства за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності в спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частину вказаної квартири.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_6 , які є відповідно дружиною і сином померлого, протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, суд вважає наявними правові підстави для визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 за кожним із них, задовольнивши позов ОСОБА_1 і зустрічний позов ОСОБА_6 .

Керуючись ст.ст. 4,5,13,81,89,259,263-265,268 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності в спільній сумісній власності подружжя на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.