КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року

справа № 361/4493/23

провадження № 22-ц/824/4589/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року, постановлену під головуванням судді Василишина В.О., у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області районного суду від 26 червня 2023 рокуцивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва.

В поданій апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, справу направити до Броварського міськрайонного суду для продовження розгляду.

Посилається на відсутність належної мотивації судового рішення. Вказує, що судом першої інстанції невірно застосовано норми процесуального та матеріального права. При вирішенні спору судом застосовано постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України, яка не є джерелом права. Посилання на практику Верховного Суду є нерелевантною стосовно правовідносин у цій справі.

Вважає, що у цій справі мають місце правовідносини стосовно недійсності окремих положень договору, а саме вчинення позивачем на користь відповідачки певних юридично значимих дій та не стосуються нерухомого майна.

На думку апелянта, суд направив справу до Подільського районного суду міста Києва, який не є «судом встановленим законом» в розумінні п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи справу за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва суд першої інстанції керувався ч. 1 ст.30 ЦПК України виходив із того, що спір нерозривно пов`язаний із нерухомим майном, тому такий спір розглядається за правилами виключної підсудності, а саме за місцезнаходженням нерухомого майна. Що зареєстроване місце проживання відповідача знаходиться на території, на яку не поширюється юрисдикція Миронівського районного суду Київської області.

Колегія суддів із таким висновком погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини. Якщо пов`язані між собою вимоги пред`явлені одночасно до щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 31 ЦПК України якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає справу на розгляд іншого суду.

З матеріалів справи слідує, що позивачем заявлено вимоги про визнання недійсними частин договору від 28.02.2019 року укладеного між сторонами у справі а, саме друге речення пункту 2; пункти 3, 12, 13, 14, 15, 22 Договору. Якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, суд передає справу на розгляд іншого суду.

Відповідно до п. 2 Договору від 28 лютого 2019 року Сторона 2 - ОСОБА_1 зобов`язується придбати квартиру за надані Стороною 1 - ОСОБА_2 кошти та зазначити себе власником квартири (титульний володілець). При цьому, за Стороною 1 залишається право власності у частці Квартири у розмірі сто відсотків, а Сторона 2 визнає та підтверджує зазначене вище право власності Сторони 1.

Заявляючи про визнання недійсним другого речення п. 2 Договору, а саме : «При цьому, за Стороною 1 залишається право власності у частці Квартири у розмірі сто відсотків, а Сторона 2 визнає та підтверджує зазначене вище право власності Сторони 1, апелянт оспорює умови договору щодо домовленості про належність одному із сторін на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Отже, помилковими є доводи апелянта про те, що у цій справі мають місце правовідносини стосовно недійсності окремих положень договору, а саме вчинення позивачем на користь відповідачки певних юридично значимих дій та не стосуються нерухомого майна.

Помилковими є посилання апелянта на те, що судом невірно застосовано норми процесуального та матеріального права з огляду на те, що вони врегульовують спірні правовідносини та є чинними.

Стаття 114 ЦПК України не стосується правовідносин вказаного спору, проте судом першої інстанції не здійснено посилання на вказану норму, а лише на п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3, який є чинним та містить вказівку на ст.114 ЦПК України в редакції станом на 2013 рік.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом направлено справу до Подільського районного суду м. Києва, який не був утворений у законний спосіб є необґрунтованими, оскільки доказів ліквідації цього суду стороною не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 375, 379, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу у Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді