Справа № 236/274/22
Провадження № 2/202/1042/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, -

ВСТАНОВИВ:

19 січня 2022 року на адресу Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.04.2015 року позивача ОСОБА_1 прийнято на роботу до підрозділу «Донецька залізниця», про що видано наказ № 50/НОР-ОС від 27.04.2015 року. У період виконання трудових обов`язків роботодавець належним чином не виплачував позивачу нараховану заробітну плату, у результаті чого за ДП «Донецька залізниця» виникла заборгованість.

04.07.2017 року позивача звільнено з роботи у структурному підрозділі ДП «Донецька залізниця», про що видано наказ № 109/НОР-ОС від 04.04.2017 року. Разом з тим, ДП «Донецька залізниця» в день звільнення не провів повний розрахунок, та як наслідок, має перед позивачем заборгованість із виплати заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати , у зв`язку із порушенням термінів її виплати.

Так, відповідно до щомісячних розрахункових листів (табуляграм), що видані позивачу, розмір невиплаченої заробітної плати складає 26654,49 гривень, з яких: 2152,14 гривень за січень 2016 року; 2633,41 гривень за лютий 2016 року; 2578,47 гривень за березень 2016 року; 2322,95 гривень за квітень 2016 року; 2372,05 гривень за травень 2016 року; 2401,46 гривень за червень 2016 року; 3705,78 гривень за липень 2016 року; 2463,61 гривень за серпень 2016 року; 1004,01 гривень за вересень 2016 року; 27,06 гривень за жовтень 2016 року; 4968,51 гривень за листопад 2016 року; 25,04 гривень за грудень 2016 року. При цьому, сума компенсації за втрату вказаної частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати станом на грудень 2021 року складає 15881,66 гривень.

Враховуючи нездійснення відповідачем виплати вказаних коштів, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 26654,49 гривень та компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 15881,66 гривень.

Ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 20 січня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 11.03.2022 року.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Розпорядженням Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ з Краснолиманського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

10 жовтня 2023 року цивільна справа № 236/274/22надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 року, для розгляду даної справи визначено суддю Мачуського О.М

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 12 жовтня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано у Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ "Українська залізниця" засвідчені належним чином: довідку щодо позивача про стан невиплаченої заборгованості по заробітній платі за період з 01.01.20116 року по теперішній час , що передані з ДП"Донецька залізниця" до структурного підрозділу АТ"Українська залізниця"; витяг щодо позивача зі зведеної відомості на виплату заборгованості по заробітній платі по ДП"Донецька залізниця" за період з 01.01.2016 рік по теперішній час; докази виплати позивачу заробітної плати за спірний період, у тому числі шляхом перерахування на зарплатний картковий та/або банківський рахунок. Витребувано з Відділу обслуговування громадян № 3 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , що містять інформацію про страховий стаж, заробітну плату та сплату страхових внесків страхувальником за період 2016-2017 роки.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

07 листопада 2023 року представник позивача адвокат Лаврищев В.В. через систему «Електронний суд» подав заяву про збільшення позовних вимог в якій зазначив, що станом на 06.11.2023 року відповідач АТ «Українська залізниця» не здійснив виплати заборгованості по заробітній платі, як наслідок збільшилась сума компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. З урахуванням індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу, сума компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, становить 29145,70 гривень. Враховуючи наведене, представник позивача просить: задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача: заборгованість по заробітній платі у розмірі 26654,49 гривень з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів; компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати, у розмірі 29145,70 грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та зборів.

17 листопада 2023 року представник Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чаруковський Р.В. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (із ідентифікаційним кодом 40075815) як нова юридична особа утворене згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» (далі Закон) та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України ПАТ «Укрзалізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Статут публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020р. №452). Серед таких підприємств є й Державне підприємство «Донецька залізниця» (), яке є залізницею, відповідальною перед позивачем.

Відповідні первинні документи з ДП «Донецька залізниця» до АТ «Укрзалізниця» не передавались. Відповідач обізнаний щодо позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №910/5953/17, та звертає увагу, що за текстом Постанови зазначено: «36. Державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року. Згідно зі статутом, затвердженим постановою КМУ № 735, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця». Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку. 37. При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників, при цьому в цій сукупності переходять усі окремі права та обов`язки, які належали на момент правонаступництва правопопереднику незалежно від їх виявлення на той момент.» Тобто, оскільки зобов`язання ДП «Донецька залізниця» виникли перед позивачем після 21.10.2015, відповідно до даних зазначених у позовній заяві, то універсальне правонаступництво на ці зобов`язання не розповсюджуються.

Представник відповідача зазначає, що Державне підприємство «Донецька залізниця» знаходиться на непідконтрольній території (із юридичною адресою в м. Донецьк, вул .Артема. 68, 83001, ), залишається юридичною особою, свої зобов`язання та документи на їх підтвердження до АТ «Укрзалізниця» не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися) і не могло передати в силу вищенаведених нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України; свої господарські функції до ПАТ «Укрзалізниця» не передавало. Зазначена заборгованість по АТ «Укрзалізниця» не обліковується.

Приймаючи до уваги, що відповідач втратив контроль та доступ до виробничих потужностей, майна, документації, що знаходиться на тимчасово непідконтрольній території, вважаємо, що не є належними, допустимими та достовірними доказами на підтвердження заявлених позовних вимог надані позивачем довідки та розрахунки. Таким чином, позивач не довів належними і допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог до АТ «Укрзалізниця».

Також представник відповідача надав суду повідомлення про неможливість надання витребуваних судом доказів, через їх відсутність у відповідача.

Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України щодо подачі відповіді на відзив, позивач не скористався.

Позивач в судове засідання не з`явилась, натомість представник позивача адвокат Лаврищев В.В. подав заяву про розгляд справи без позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У поданому відзиві на позовну заяву, представник відповідача просив розглянути справу без його участі.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Судом встановлено, що, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої на ім`я ОСОБА_1 , останній з 23.06.2015 року був працевлаштований на посаді заступника начальника стрілецької команди з охорони вантажів та об`єктів 1 групи ст. Ясинувата Ясинуватського загону воєнізованої охорони Державного підприємства «Донецька залізниця»

Відповідно до наказу (Розпорядження) № 109/НОР-ОС від 04 квітня 2017 року про припинення трудового договору (контракту), виданого начальником Ясинуватського ззагону воєнізованої охорони Державного підприємства «Донецька залізниця» Державної адміністрації залізничного транспорту України Тураєвим С.Д., ОСОБА_1 з 04.04.2017 року звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП, за угодою сторін, що не заперечується сторонами по справі.

Як зазначає позивач, при звільнені з ним не проведено повного розрахунку по нарахованій заробітній платі, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовм до правонаступника роботодавця.

Перевіряючи доводи щодо наявності/відсутності в АТ «Укрзалізниця» обов`язку за зобов`язаннями ДП «Донецька залізниця», суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється у результаті реорганізації ( злиття, приєднання, поділу, перетворення ) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною першою статті 56 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання (господарська організація) може бути утворений за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним ( ними ) органу, а у випадках, спеціально передбачених законодавством, також за рішенням інших органів, організацій і фізичних осіб шляхом заснування нової господарської організації, злиття, приєднання, виділу, перетворення діючої (діючих) господарської організації (господарських організацій) з додержанням вимог законодавства.

Як випливає із зазначених норм законодавства, правовий інститут реорганізації регулює відносини, одночасно пов`язані із припиненням тих юридичних осіб, що існують, та створенням нових господарських організацій - правонаступників. При реорганізації юридичної особи відбувається універсальне правонаступництво. При універсальному правонаступництві все майно особи як сукупність прав та обов`язків, які їй належать, переходить до правонаступника чи правонаступників.

При реорганізації у формі злиття немає значення, чи вказано в передавальному акті про правонаступництво щодо певного майна, прав чи обов`язків. Адже правонаступник лише один, що унеможливлює виникнення будь-яких спорів щодо переходу майна, прав чи обов`язків.

Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, визначено, що після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт ( у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.

Правові, економічні та організаційні особливості утворення Акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - товариство), управління і розпорядження його майном, визначено Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування».

Відповідно до частин третьої, шостої, сьомої та дев`ятої статті 2 цього Закону, товариство утворюється як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, оприлюднення затвердженого Кабінетом Міністрів України переліку підприємств залізничного транспорту, на базі яких утворюється товариство, є офіційним повідомленням для кредиторів про припинення таких суб`єктів господарювання, одночасно з прийняттям рішення про утворення товариства Кабінет Міністрів України формує комісію з утворення товариства, до складу якої входять представники Кабінету Міністрів України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, Державної адміністрації залізничного транспорту України, Фонду державного майна України, центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики, профспілок, що діють у галузі, комісія у чотиримісячний строк з дня затвердження її складу подає центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, для затвердження у місячний строк зведений передавальний акт, зведений акт оцінки майна залізничного транспорту загального користування, а також проект статуту товариства для подання Кабінету Міністрів України, зведені передавальний акт та акт оцінки складаються на основі узагальнених даних передавальних актів та актів оцінки, складених стосовно цілісного майнового комплексу кожного підприємства залізничного транспорту, розмір статутного капіталу товариства визначається під час його утворення згідно зі зведеним актом оцінки майна залізничного транспорту загального користування.

Пунктом 2 розділу ІІІ «Перехідні та прикінцеві положення» цього Закону встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, згідно зі статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №735 «Питання акціонерного товариства «Українська залізниця», АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, серед яких ДП «Донецька залізниця».

Товариство набуває статусу юридичної особи з дня його державної реєстрації в установленому законом порядку.

У процедурі реорганізації підприємств залізничного транспорту у формі злиття все майно, права та обов`язки державних підприємств, які припиняються, переходять до правонаступника - АТ «Укрзалізниця».

Держава не має права вилучити якусь частину майна, зокрема ту, що знаходиться на неконтрольованій території, і не передати її ( частину ) правонаступнику.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» постановлено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України ( код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

За змістом пунктів 4, 5 постанови Кабінету Міністрів України №200 комісія з утворення АТ «Укрзалізниця» мала у чотиримісячний строк з дати затвердження її персонального складу подати Міністерству інфраструктури: зведений акт оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу товариства; зведені передавальні акти майна, земельних ділянок; проект статуту товариства. Міністерство інфраструктури мало, серед іншого забезпечити проведення інвентаризації, затвердити переліки та зведені акти інвентаризації майна ( зокрема Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств, зазначених у додатку 1); затвердити зведений акт оцінки, зведені перелік і передавальний акт майна; подати в установленому порядку Кабінету Міністрів України на затвердження проект статуту товариства; вжити до 31 грудня 2015 року заходів для припинення Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств, зазначених у додатку.

Пунктами 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року №604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» установлено, що майно ( активи, власний капітал та зобов`язання ) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, а відображається в балансі ( крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території ) і закріплюється в частині активів за АТ «Укрзалізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови. Під час проведення інвентаризації та оцінки майна мають бути сформовані окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформовані окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України; після завершення тимчасової окупації та завершення проведення антитерористичної операції має бути проведена інвентаризація та оцінка майна і за результатами подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу АТ «Укрзалізниця» згідно із законодавством.

Зазначені вище положення постанов Кабінету Міністрів України №200 та №604 взагалі не регулюють питання правонаступництва, не призупиняють реорганізацію і не визначають те, що певне майно чи зобов`язання не переходить до АТ «Укрзалізниця», вони лише описують порядок обліку такого майна - за якою вартістю воно обліковується, відображається в балансі чи обліковується на позабалансових рахунках.

Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 37 Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» ( у редакції, що діяла станом на 21 жовтня 2015 року - дату реєстрації АТ «Укрзалізниця» ) злиття вважається завершеним з моменту державної реєстрації новоутвореної юридичної особи та державної реєстрації припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті злиття.

Державну реєстрацію АТ «Укрзалізниця» здійснено 21 жовтня 2015 року, однак припинення ДП «Донецька залізниця» не зареєстровано. Відповідно до реєстру з ЄДРПОУ, дана юридична особа 25.11.2014 року перебуває в стані припинення.

Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 2 «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, правонаступництво не пов`язується з державною реєстрацією припинення підприємства залізничного транспорту, а кредиторам не надавалося право вимагати дострокового виконання вимог у порядку, передбаченому статтею 107 ЦК України, тобто всі їхні вимоги перейшли в повному обсязі до АТ «Укрзалізниця», датою виникнення універсального правонаступництва АТ «Укрзалізниця» щодо підприємств залізничної галузі, які припиняються шляхом злиття, слід вважати дату його державної реєстрації - 21 жовтня 2015 року, з якої воно є правонаступником ДП «Донецька залізниця».

Саме такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 910/5953/17 ( провадження №12-98гс19 ).

Таким чином, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником ДП «Донецька залізниця», а тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем по справі.

Щодо вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 110 КЗпП України визначено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин, втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, провадження № 61- 94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією.

Враховуючи, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», і позивач знаходився з відповідачем у трудових відносинах до 17 липня 2017 року, при звільненні не отримала усіх належних їй платежів, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики ЄСПЛ.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про оплату праці» роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.

Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно зі статтями 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно положень статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівник, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги розрахунки заробітної плати згідно табелів обліку використаного робочого часу, особовий рахунок та розрахунки заробітної плати, надані позивачем.

В наданих позивачем на підтвердження невиплаченої заробітної плати розрахунковими листками (табуляграми) за період з січня до грудень 2016 року, зазначені суми, які підлягали сплаті позивачу із зазначенням усіх її складових, зокрема, визначено,

Перевіряючи розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі, суд враховує, що відповідно до розрахункових листків (табуляграм) за період січень-грудень 2016 року, позивачу була нарахована заробітна плата розмір якої з урахуванням утриманого податку та інших обов`язкових платежів складає 18938,53 гривень, з яких:

- за січень 2016 року 48,34 гривень (нараховано - 2152,14 гривень, аванс 1700,00 гривень, податок з доходів 387,39 гривень, профспілковий внесок 16,41 гривень);

- за лютий 2016 року 1139,31 гривень (нараховано 2633,41 гривень, аванс 1000,00 гривень, податок з доходів 474,01 гривень, профспілковий внесок 20,09 гривень);

- за березень 2016 року 2094,68 гривень (нараховано 2578,47 гривень, податок з доходів 464,12 гривень, профспілковий внесок 19,67 гривень);

- за квітень 2016 року 1887,10 гривень (нараховано 2322,95 гривень, податок з доходів 418,13 гривень, профспілковий внесок 17,72 гривень);

- за травень 2016 року 1927,21 гривень (нараховано 2372,05 гривень, податок з доходів 426,97 гривень, профспілковий внесок 17,87 гривень);

- за червень 2016 року 1950,99 гривень (нараховано 2401,46 гривень, податок з доходів 432,26 гривень, профспілковий внесок 18,21 гривень);

- за липень 2016 року 3007,48 гривень (нараховано 3705,78 гривень, податок з доходів 667,04 гривень, профспілковий внесок 31,26 гривень);

- за серпень 2016 року 2001,04 гривень (нараховано 2463,61 гривень, податок з доходів 443,45 гривень, профспілковий внесок 19,12 гривень);

- за вересень 2016 року 815,56 гривень (нараховано 1004,01 гривень, податок з доходів 180,72 гривень, профспілковий внесок 7,73 гривень);

- за жовтень 2016 року 21,98 гривень (нараховано 27,06 гривень, податок з доходів 4,87 гривень, профспілковий внесок 0,21 гривень);

- за листопад 2016 року 4024,49 гривень (нараховано 4968,51 гривень, податок з доходів 894,33 гривень, профспілковий внесок 49,69 гривень);

- за грудень 2016 року 20,35 гривень (нараховано 25,04 гривень, податок з доходів 4,51 гривень, профспілковий внесок 0,18 гривень).

Відповідач не надав будь-яких доказів, які спростували б зазначену заборгованість з оплати праці, факт перебування позивача з ДП «Донецька залізниця» у трудових відносинах та його звільнення саме 04 квітня 2017 року.

Отже, відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі за період з січень-грудень 2016 року в строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, всі належні позивачу суми від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи, не виплачено.

Таким чином, підтверджений розмір заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 за період січень, квітень-грудень 2016 року з урахуванням утриманого податку та інших обов`зкових платежів складає Перевіряючи розмір заборгованості по невиплаченій заробітній платі, суд враховує, що відповідно до розрахункових листків (табуляграм) за період січень, квітень-грудень 2016 року, позивачу була нарахована заробітна плата розмір якої з урахуванням утриманого податку та інших обов`язкових платежів складає 18938,53 гривень, з яких: 48,34 гривень за січень 2016 року; за лютий 2016 року 1139,31 гривень; за березень 2016 року 2094,68 гривень; 1887,10 гривень за квітень 2016 року; 1927,21 гривень за травень 2016 року; 1950,99 гривень за червень 2016 року; 3007,48 гривень за липень 2016 року; 2001,04 гривень за серпень 2016 року; 815,56 гривень за вересень 2016 року; 21,98 гривень за жовтень 2016 року; 4024,49 гривень за листопад 2016 року; 20,35 гривень за грудень 2016 року. Будь-яких доказів, які б вказували на позбавлення відповідача обов`язку виконувати трудове законодавство по проведенню повного розрахунку при звільненні, чи здійсненні такого розрахунку з працівником в день її звільнення, відповідач до суду не надав, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 19.10.2000 року підприємства, установи і організації усіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно із ст.2 цього Закону компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З урахуванням встановлених в ході судового розгляду обставин, суд приходить до висновку, що відповідач своєчасно не здійснив із працівником розрахунку при звільненні, зокрема не виплатив їй заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу при звільненні, тому відповідно до статті 117 КЗпП України повинен сплатити компенсацію позивачу втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати визначений Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №15921.02.2001 №159 (з урахуванням змін та доповнень за постановами від 09.08.2001 № 958 та від 31.03.2003 № 430) з наступними змінами: відповідно до п.4 Постанови КМУ № 159 від 21.02.2001р. сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків та обов`язкових платежів) прирості індексу споживчих цін ("індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації поділений на 100.

Розмір компенсації втрати частини грошових доходів (заробітної плати за січень-грудень 2016 року) у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з урахуванням індексів споживчих цін, позивач розраховує станом на жовтень 2023 року включно.

Враховуючи, що наданий позивачем розрахунок здійснений з порушенням вимог вищезазначеного Порядку (з урахуванням нарахованої, але не виплаченої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів), то судом самостійно здійснено такий розрахунок й встановлено, що загальний розмір компенсації складає 20472,73 гривень, з яких:

- за січень 2016 року 56,94 гривень (48,34 гривень х 1,178 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з лютого 2016 року по жовтень 2023 року);

- за лютий 2016 року 1352,36 гривень (1139,31 гривень х 1,187 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з березня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за березень 2016 року 2440,30 гривень (2094,68 гривень х 1,165 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з квітня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за квітень 2016 року 2060,71 гривень (1887,10 гривень х 1,092 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з травня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за травень 2016 року 2100,66 гривень (1927,21 гривень х 1,09 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з червня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за червень 2016 року 2134,38 гривень (1950,99 гривень х 1,094 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з липня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за липень 2016 року 3296,20 гривень (3007,48 гривень х 1,096 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з серпня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за серпень 2016 року 2205,15 гривень (2001,04 гривень х 1,102 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з вересн 2016 року по жовтень 2023 року);

- за вересень 2016 року 868,57 гривень (815,56 гривень х 1,065 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з жовтня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за жовтень 2016 року 22,18 гривень (21,98 гривень х 1,009 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з листопада 2016 року по жовтень 2023 року);

- за листопад 2016 року 3915,83 гривень (4024,49 гривень х 0,973 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з грудня 2016 року по жовтень 2023 року);

- за грудень 2016 року 19,45 гривень (20,35 гривень х 0,956 коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2017 року по жовтень 2023 року).

Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки, на теперішній час, заборгованість із заробітної плати позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу (заробітної плати за січень-грудень 2016 року) у зв`язку із порушенням строків їх виплати, яка станом жовтень 2023 року, складає 20472,73 гривень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та необхідності стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати розмір якої із урахуванням податків та інших обов`язкових платежів складає 18938,53 гривень та грошової компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 20472,73 гривень.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст. 141 ЦПК України).

Таим чином, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати у виді судового збору в розмірі 992,40 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість, що складається з:

- заборгованість по заробітній платі за період січень-грудень 2016 року, розмір якої після утримання податків та інших обов`язкових платежів складає 18938,53 гривень, з яких: 48,34 гривень за січень 2016 року; за лютий 2016 року 1139,31 гривень; за березень 2016 року 2094,68 гривень; 1887,10 гривень за квітень 2016 року; 1927,21 гривень за травень 2016 року; 1950,99 гривень за червень 2016 року; 3007,48 гривень за липень 2016 року; 2001,04 гривень за серпень 2016 року; 815,56 гривень за вересень 2016 року; 21,98 гривень за жовтень 2016 року; 4024,49 гривень за листопад 2016 року; 20,35 гривень за грудень 2016 року;

- компенсацію втрати частини грошових доходів (заробітної плати) у зв`язку із порушенням термінів їх виплати в розмірі 20472,73 гривень.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Українська залізниця», при виплаті ОСОБА_1 доходу, утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський