Справа №567/928/24
Провадження №2/567/355/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Пономаренко Р.А.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Баталової Т.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, про позбавлення батьківських прав

встановив:

в Острозький районний суд з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав звернувся ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 28.04.2010 перебував у шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07.03.2013. Від даного шлюбу у них з відповідачем народилася дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що після розірвання шлюбу, дочка залишилася проживати з ним та з того часу знаходиться під його фактичним вихованням та доглядом.

Зазначає, що відповідач, будучи матір`ю неповнолітньої дитини, з 2017 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї, оскільки виїхала на постійне місце проживання за кордон, не бере ніякої участі в її вихованні, не цікавиться її життям, навчанням, розвитком та здоров`ям.

Посилаючись на те, що відповідач самостійно усунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться її здоров`ям, вихованням та навчанням, не проявляє жодної батьківської любові до неї, просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_5 .

Ухвалою Острозького районного суду від 21.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Правом подати відзив на позов у встановлений строк відповідач не скористалася.

Ухвалою від 07.08.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Заперечень проти позову відповідач не подавала.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просять позов задовольнити. Вказують, що на даний час відповідач не змінила свого ставлення до дитини, вона і далі не спілкується з дитиною, не цікавиться її здоров`ям, навчанням та розвитком. Також відповідачі будь якої участі у її вихованні та утриманні не бере, ухиляється від виховання та матеріального утримання її життя, навчання, розвитку та здоров`я.

Представник органу опіки та піклування посилається на те, що незважаючи на встановлений законом обов`язок по утриманню батьками своїх дітей, відповідач добровільно не надає будь якої матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я та має можливість надавати матеріальну допомогу. ОСОБА_4 в службу в справах дітей із заявою про те, що їй перешкоджають спілкуватися з дочкою не зверталася.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не бере участі у вихованні дитини, орган опіки і піклування вирішив рекомендувати позбавити її батьківських прав, про що подав відповідне подання.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що її донька дружить з ОСОБА_5 . Ця дитина проживає разом з батьком, про маму дитина говорити не хоче. Стверджує, що десь з 2017 року дитиною опікується тільки батько.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він є кумом ОСОБА_1 часто буває в нього вдома. Зазначив, що останніх 3-4 роки він матір дитини взагалі не бачив, донька - ОСОБА_5 , проживає разом з батьком і він опікується нею.

Суд вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі для її розгляду по суті та дійшов до висновку про можливість ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з такого.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 02.12.2010 встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.9)

Згідно з рішенням Острозького районного суду від 07.03.2013 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі та під час перебування у шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_5 . Згідно даного рішення, шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.10)

Відповідно до довідки від 26.04.2024 та характеристики Острозького ліцею №2 встановлено, що ОСОБА_5 навчається в даному навчальному закладі. Упродовж навчального року мати - ОСОБА_4 , не цікавився навчанням і вихованням своєї дитини, із вчителями та класним керівником не спілкується. (а.с.11,12)

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 09.04.2024 вбачається, що неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , де створено належні умови для її проживання та розвитку. (а.с.13)

З договору купівлі-продажу від 24.04.2017 встановлено, що ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_2 . (а.с.14-16,17)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області №2915/01-17-24 від 12.06.2024 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 . При прийнятті даного висновку комісією було встановлено, що протягом тривалого часу мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав. (а.с.73)

З пояснень позивача, його представника, пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, яка є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_5 , не приділяє жодної уваги вихованню дочки, не цікавиться її життям, навчанням та розвитком.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дитини має місце протягом тривалого часу, що було підставою для висновку органу опіки і піклування, яким рекомендовано позбавити її батьківських прав.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітньої ОСОБА_5 , відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач не виявляє бажання виконувати батьківські функції щодо своєї дочки.

Через тривалий час окремого проживання між відповідачем та дитиною втрачено родинні зв`язки та розуміння її вікових психологічних особливостей. Мати дитиною не цікавиться, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до неї, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Вказані принципи відповідач, як мати, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків по вихованню дитини.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, дочкою не займався, не піклувався про неї, на час розгляду справи заперечень проти позову не подала, не проявила інтересу до стану її здоров`я та навчання, не цікавиться її фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

На підставі ст.164, 182 СК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: служба у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області (місцезнаходження: м.Острог, пр-кт Незалеждності, 14 Рівненського району Рівненської області), про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав щодо неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2024 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.