Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3877/21 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 8 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/3877/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Поночевну Анастасію Олегівну,

на ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24 травня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Драча Ю.І. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просить визнати його особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтований тим, що 04 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до нього ( ОСОБА_1 ) про поділ майна подружжя та ухвалою суду відкрито провадження у справі №296/936/21. Водночас, 02 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду до нього ( ОСОБА_1 ) також із позовом про розірвання шлюбу (справа №296/870/21). На час його звернення до суду із цим позовом до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю рішення у справах №№296/936/21, 296/870/21 не ухвалені. Враховуючи, що ОСОБА_2 у перелік спільного сумісного майна подружжя включила квартиру АДРЕСА_2 , та не визнає його право особистої приватної власності на цей об`єкт нерухомого майна, виникла необхідність у його звернені до суду із позовом про визнання цієї квартири його особистою приватною власністю. Так, 06 серпня 2016 року між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Дітей від шлюбу немає. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого у нотаріальному порядку, 13 грудня 2019 року ним придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Квартира є його особистою приватною власністю, оскільки придбана за його особисті кошти та не в інтересах його сім`ї.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 24 травня 2024 року провадження в справі закрито на підставі п.3 частини першої ст.255 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через адвоката Поночевну А.О. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу про закриття провадження скасувати.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що по-перше, отримані ним від продажу транспортних засобів грошові кошти були внесені як пайовий внесок у будівництво дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , із метою подальшого перепродажу та отримання доходу. Отримані за відступлення права вимоги за договором пайової участі грошові кошти він ( ОСОБА_1 ) витрати виключно на купівлю квартири АДРЕСА_2 . Наполягається на тому, що спірна квартира є об`єктом права його ( ОСОБА_1 ) особистої приватної власності, оскільки набута за рахунок грошових коштів, отриманих за відчуження майнових прав за договором про відступлення права вимоги за договором пайової участі та ним була придбана за особисті кошти для проживання його батьків, а не в інтересах його сім`ї із ОСОБА_2 , яка майже ніде не працювала та доходу не отримувала. По-друге, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. ОСОБА_2 звернулася з позовом про поділ майна подружжя 03 лютого 2021 року та ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 01 березня 2021 року провадження в справі №296/936/21 було відкрито. Він ( ОСОБА_1 ) у межах цієї справи 21 квітня 2021 року звернувся з позовною заявою про визнання майна особистою приватною власністю. В зв`язку із відсутністю судді ОСОБА_3 на робочому місці та постійним відкладенням розгляду справи, він подав заяву про відвід судді, яка була задоволена лише 29 червня 2024 року. Розгляд справи №296/936/21 відбувся швидше, ніж розгляд цієї справі. Закриваючи провадження у цій справі, суд не врахував його ( ОСОБА_1 ) твердження про те, суд у справі №296/936/21 не дослідив всіх доказів у частині поділу майна щодо спірної квартири. Вважає, що суд першої інстанції виніс ухвалу про закриття провадження передчасно.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подала. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали судді суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Поночевна А.О. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Корольовського районного суду м. Житомира.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Чайковська Р.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у цій справі з посиланням на положення п.3 частини першої ст.255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14 липня 2023 року в справі №296/936/21 позов в частині визнання спірної квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_2 права власності на її частину задоволений і постановою Житомирського апеляційного суду від 09 листопада 2023 року рішення суду першої інстанції в частині спірної квартири залишено без змін. Рішення набрало законної сили. Враховуючи, що предметом розгляду цієї справи є визнання квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 , а наразі є таке, що набрало законної сили рішення суду про визнання цієї квартири спільною сумісною власність подружжя, доцільно провадження у цій справі закрити з підстав, передбачених п.3 частини першої ст.255 ЦПК України.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з таких мотивів.

За змістом п.3 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Тобто, для закриття провадження у справі із вказаної підстави має бути наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

У відповідності до вимог частини четвертої ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2019 року в справі №320/9224/17 наголосила на тому, що згідно з пунктом 3 частини першої ст.255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №761/7978/15-ц зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі. Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) є його предмет і підстава.

Отже, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб`єктивним правом і обов`язком відповідача. Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.

Правова підстава позову - це посилання у позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога.

Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Відповідно до частин першої, третьої ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі №161/2823/19, від 20 березня 2024 року в справі №296/6169/23.

Із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що у провадженні суду перебувала цивільна справа №296/936/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

У вказаній вище справі №296/936/21 рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14 липня 2023 року, зокрема, визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та визнано за ОСОБА_2 право власності на частину цієї квартири (а.с.188-193). Постановою Житомирського апеляційного суд від 09 листопада 2023 року рішення суду першої інстанції в частині щодо спірної квартири залишено без змін (а.с.194). Отже, рішення суду набрало законної сили 09 листопада 2023 року.

Змістом рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 липня 2023 року підтверджується, що:

- у справі №296/936/21 сторони: позивач - ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_1 ; у справі №296/3877/21 сторони: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 , тобто сторони у справах тотожні;

- у справі №296/936/21 предмет позову (матеріально-правова вимога): про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однокімнатної квартири АДРЕСА_2 ; а у справі №296/3877/21 предмет позову (матеріально-правова вимога): про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_1 однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , тобто предмет позову щодо однієї і тої ж речі не є тотожним;

- у справі №296/936/21 позов обґрунтовувався положеннями ст.ст.60,70,71 глави 8 СК України; у справі №296/3877/21 позов обґрунтовується положеннями ст.57 глави 7 СК України, тобто підстави позовів також не є тотожними з точки зору правових підстав позовів. Відмінні й фактичні підстави позовів у справах.

Отже, матеріали справи не містять доказів існування рішення суду, яке б набрало законної сили, між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав. Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 липня 2023 року ухвалено між тими ж сторонами, але з іншої матеріально-правової вимоги та з інших правових підстав.

Із огляду на викладене вище, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення п.3 частини першої ст.255 ЦПК України та помилково закрив провадження в справі саме з цієї підстави.

Отже, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із цим позовом, визначив матеріально-правову вимогу до відповідача, щодо якої він просить постановити судове рішення (предмет позову), зазначив обставини, якими обґрунтовує свій позов (підстава позову), зокрема навів юридичні факти, на яких ґрунтується його позов до відповідача (фактичні підстави позову) та послався у позовній заяві на норми ЦПК України, на яких ґрунтується його позов (правова підстава), а також зазначив про право, яке він вважає порушеним, вказав спосіб, у який, на його думку, відповідач порушила його право, та зазначив прийнятний для себе спосіб захисту такого права.

Підсумовуючи викладене, суд першої інстанції мав, у тому числі урахувати обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі №296/936/21, яке набрало законної сили, та ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення по суті позову ОСОБА_1 , а не закривати провадження у справі, керуючись доцільністю.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на сутті права доступу до суду, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

Відповідно до положень ст.379 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до Корольовського районного суду м.Житомира для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Поночевну Анастасію Олегівну, задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м.Житомира від 24 травня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: