Справа № 752/7461/22
Провадження № 2/752/772/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 червня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями банку та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

у липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просить: стягнути з АТ «Сенс Банк» на його користь 90 % від суми перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, що становить 678 985,48 грн, 3 % річних в сумі 85 328,94 грн, інфляційні втрати, які становлять 357 248,81 грн, а також 13 833 844, 70 грн - упущеної вигоди.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.02.2008 року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 за умовами він отримав кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, зі сплатою 12,75 % річних строком до 27.02.2023 року.

В цей же день, з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором між ним та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено іпотечний договір, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки сторонами визначена в розмірі 129 000,00 доларів США.

Також позивач зауважує, що 26.06.2014 року Постійним діючим третейським судом при Асоціації українських банків прийнято рішення про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором невідновлюваної кредитної лінії № 770/11/379 від 29.02.2008 року, в сумі 1 094 400,02 грн.

20.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, який пред`явлено стягувачем для примусового виконання до Тернопільського МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області (виконавче провадження № НОМЕР_1), тим самим, АТ «Укрсоцбанк» втратило право на нарахування процентів за користування кредитом і передбачені договором штрафні санкції.

Незважаючи на це, 09.04.2019 року заборгованість за вищевказаним кредитним договором передана від AT «Укрсоцбанк» до наступного кредитора ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», на загальну суму 10 430 837,13 грн, що майже в 10 разів перевищує заборгованість, установлену судовим рішенням, яке, в свою чергу, того ж дня, уклало з ОСОБА_2 договір про відступлення права вимоги № 09-04/19-2 на цю ж суму за договором невідновлюваної кредитної лінії № 770/11/379 від 29.02.2008 року.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що 26.03.2019 року АТ«Укрсоцбанк» використало право, надане йому п. 4.5.3. договору іпотеки б/н від 29.02.2008 року, який укладено з ним з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором невідновлюваної кредитної лінії № 770/11/379 від 29.02.2008 року, та зареєструвало за собою право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за стягувачем проведена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. згідно з рішенням про державну реєстрацію прав власності.

10.04.2019 року АТ «Укрсоцбанк» уклало з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу вказаної квартири, за умовами якого вартість цього нерухомого майна, становить 1 254 717,00 грн.

Оскільки, заборгованість позивача встановлена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2014 року в справі № 607/23576/13-ц за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-504 від 12.09.2008 року, у розмірі 500 288,69 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 346 955,59 грн, нарахованих процентів у розмірі 119 824,50 грн і пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 33 508,60 грн, а також 3 441,00 грн судового збору, однак, відповідач відчужив чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки за вартістю, що перевищує встановлену судом заборгованість, за договором № 770/11-504 від 12.09.2008 року, на 754 428,31 грн, тому відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідач зобов`язаний відшкодувати йому 90 % від вказаної суми.

Враховуючи те, що з моменту відчуження вказаної квартири (з 11.04.2019 року), у АТ «Укрсоцбанк» виникло зобов`язання щодо повернення грошових коштів, тому на суму заборгованості підлягають нарахуванню 3 % річних і інфляційні втрати, встановлені ст. 625 ЦК України.

Крім того, позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій та нарахування заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379 від 29.02.2018 року в розмірі 10 430 837,13 грн, що майже в 10 разів перевищує заборгованість, встановлену судовим рішенням, яку в подальшому відчужено фінансовій компанії, а пізніше ОСОБА_2 , якою заявлено судовий позов про стягнення неіснуючої заборгованості, а тому АТ «Альфа-Банк», як правонаступник АТ «Укрсоцбанк», зобов`язане відшкодувати йому завдану шкоду, а також 3 000 000,00 грн упущеної вигоди, адже вказану суму коштів він не міг отримати у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Ухвалою від 09.08.2022 року відкрито провадження в указаній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 117).

Ухвалою суду від 20.11.2023 року підготовче провадження в указаній цивільній справі закрито та призначено судовий розгляд справи у відкритому судовому засіданні (а.с. 180).

07.02.2024 року та 21.04.2024 року від представника відповідача до суду надійшли заяви про застосування строків позовної давності, в яких адвокат Гуйван І.В. просить у позові відмовити, посилаючись на те, що право власності на предмет іпотеки чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано 29.03.2019 року, однак із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 04.07.2022 року (а.с. 190-192, 201-203).

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про день час і місце розгляду справи повідомлені в передбаченому процесуальним законом порядку. Від представника позивача надійшла заява, з якої вбачається, що справу просить розглядати за її відсутності, та позовні вимоги підтримує.

В судове засідання представник відповідача не з`явився. Про день час і місце розгляду справи повідомлений в передбаченому процесуальним законом порядку. Надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його участі, та проти позову заперечує та просив відмовити у задоволенні позову.

Відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надходило.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29.02.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 770/11/379, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 80 000,00 доларів США зі сплатою 12,75 % річних строком до 27.02.2023 року.

У той же день, з метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКБРС «Укрсоцбанк» та позивачем укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав банку належну йому на праві власності квартиру чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки сторонами визначена у розмірі 129 000,00 доларів США.

12.09.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-504 за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 45 000,00 доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 09.09.2023 року.

12.09.2008 року для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки б/н, згідно з яким останній передав в наступну іпотеку банку належну йому на праві власності чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки, визначена за згодою сторін, встановлена у розмірі 162 297,00 доларів США.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.03.2014 року в справі № 607/23576/13-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії від 12.09.2008 року № 770/11-504 у розмірі 500 288,69 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 346 955,59 грн, нарахованих процентів у розмірі 119 824,50 грн та пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 33 508, 60 грн, а також 3 441,00 грн судового збору.

На виконання вказаного судового рішення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист № 607/23576/13-ц, на підставі якого Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області було відкрито виконавче провадження № 50006433.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.06.2014 року, позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором від 29.02.2008 року № 770/11/379 в сумі 1 094 400, 02 грн.

20.10.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26.06.2014 року, на підставі якого Тернопільським МВ ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1.

26.03.2019 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. на підставі заяви ПАТ «Укрсоцбанк» прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким право власності на предмет іпотеки (чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ) зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

09.04.2019 року між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Ел.Ен.Груп» укладено договір факторингу № б/н, за умовами якого первісний кредитор передав фактору право грошової вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29.02.2008 року № 770/11-379 відносно боржника ОСОБА_1 . Сукупний розмір грошової вимоги становить 10 430 837,13 грн.

09.04.2019 року ТОВ «Ел.Ен.Груп» на підставі договору про відступлення права вимоги відступило фізичній особі ОСОБА_2 право вимоги щодо заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії від 29.02.2008 року № 770/11-379, в сумі 10 430 837,13 грн.

10.04.2019 року АТ «Укрсоцбанк» уклало з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого ціна продажу встановлена в розмірі 47 000,00 доларів США, що станом на дату укладення договору становило 1 254 717,00 грн.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення, НБУ рішенням Правління № 799-рш від 24.10.2019 року відкликав банківську ліцензію АТ «Укрсоцбанк» та виключив останнє з Державного реєстру банків. Прийняте рішення пов`язане із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Згідно з витягом з державного реєстру банків АТ «Сенс Банк» від 02.12.2022 року, АТ «Альфа-Банк» змінило назву на АТ «Сенс Банк».

Стаття 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»).

Стаття 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обов`язок відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, обумовлений ст. 37 Закону України «Про іпотеку», виникає з договірних правовідносин сторін договору іпотеки. Обов`язок іпотекодержателя відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, передбачених у ст. 37 Закону України «Про іпотеку», виникає у випадку набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, такий обов`язок ґрунтується на договірному характері правовідносин сторін щодо передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателю (постанова Верховного Суду від 06.03.2019 року в справі № 910/10059/17).

Грошове зобов`язання відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя виникає в момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість забезпечених іпотекою вимог.

Отже, предметом доказування в даній справі є момент набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки та розмір перевищеної вартості забезпечених іпотекою (постанова Верховного Суду від 14.08.2019 року в справі № 200/14524/16-ц).

В обґрунтування вартості предмета іпотеки, на момент набуття відповідачем права власності на нього, позивачем надано договір купівлі-продажу від 10.04.2019 року, укладений між АТ «Укрсоцбанк» з ОСОБА_2 , відповідно до умов якого ціна продажу чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 встановлена в розмірі 47 000,00 доларів США, що станом на дату укладення договору становило 1 254 717,00 грн.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання (абз. 3 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Національний стандарт № 1 є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб`єктами оціночної діяльності (згідно з п. 1 Національного стандарту № 1).

Пункти 56 та 57 Національного стандарту № 1 передбачають, що висновок про вартість об`єкта є складовою частиною такого звіту.

Звіт про оцінку майна підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (згідно із п. 59 Національного стандарту № 1). Висновок підписується оцінювачем (оцінювачами), який безпосередньо проводив оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання (абз. 3 п. 60 Національного стандарту № 1).

Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна згідно із законодавством (абз. 1 п. 55 Національного стандарту № 1).

Оцінка майна проводиться, у тому числі, на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки.

Замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб (ст. ст. 10, 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Однак, в матеріалах справи відсутній висновок про вартість майна, а саме: чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , що складений на замовлення сторін суб`єктом оціночної діяльності.

Жодних інших підтверджень того, що оцінка вказаного житлового приміщення проводилася з метою визначення вартості об`єкта нерухомого майна, а саме для задоволення вимог іпотекодержателя АТ «Укрсоцбанк» в позасудовому порядку, також не надано.

Встановлена за домовленістю АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 в п. 2.1. договору купівлі-продажу від 10.04.2019 року ціна продажу майна розмірі 47 000,00 доларів США, що станом на дату укладення договору становило 1 254 717,00 грн, сама по собі не підтверджує, що вартість майна визначалася суб`єктом оціночної діяльності.

Як наслідок, стороною позивача не доведено, що ціна вказаного договору відповідала ринковій.

Таким чином, суд, встановлюючи належність та достатність доказів для задоволення позову, не може керуватися припущеннями, однак, з матеріалів справи неможливо визначити факт здійснення оцінки майна та вартості чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , станом на 26.03.2019 року, тобто на момент набуття права власності АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки.

Тому, посилання ОСОБА_1 на те, що на момент переходу права власності на предмет іпотеки його вартість перевищувала розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором № 770/11-504 від 12.09.2008 року на 754 428,31 грн і банк не повернув, при цьому, перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, яка перевищує безспірну заборгованість, є безпідставними, оскільки, позивач не довів жодним належним доказом, що має право, з урахуванням положень ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», на відшкодування відповідачем 90 % від даної суми.

Оскільки, матеріалами справи не встановлено і це не доведено стороною позивача, що відповідач у позасудовому порядку звернув стягнення на іпотечне майно, набувши його у власність за вартістю більшою, ніж розмір забезпечених іпотекою вимог, тому правові підстави для сплати іпотекодавцю ОСОБА_1 різниці між сумою, яка становить 90 відсотків вартості предмета іпотеки, і розміром забезпечених іпотекою вимог, відсутні.

Водночас, не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, а також упущеної вигоди, які є похідними від основної вимоги про стягнення з АТ «Сенс Банк» на його користь 90 % від суми перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, факт існування якої не підтвердився, за обставин, вказаних вище.

З огляду на те, що суд відмовляє в позові через його необґрунтованість, обставини дотримання чи причини пропуску строку позовної давності, згідно із поданими представником відповідача заявами про сплив позовної давності, не перевіряються, та саме до цього зводяться висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року в справі № 369/6892/15.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-89, 137, 141, 258, 263-265, 270-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями банку та стягнення коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.С. Хоменко