Єдиний унікальний номер судової справи 484/3090/23
Номер провадження 22-ц/812/93/24
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

13 лютого 2024 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Голощаповою А.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 23 жовтня 2023 року, під головуванням судді Мельничука О.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_2 укладено електронний договір №4532992 про надання споживчого кредиту.

Вищевказаний договір був укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/docmnents.

Згідно умов договору про надання споживчого кредиту №4532992 від 28 липня 2021 року сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 27 серпня 2021 року. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору.

Взятий на себе обов`язок ТОВ «Авентус Україна» виконало належним чином та надало відповідачу кредит у сумі 20 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.

Відповідно до п.1.5 п.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1.90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

26 жовтня 2021 року ОСОБА_2 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку із чим на підставі п.4.3 договору його було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

21 червня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №21-06/2022, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги за договором №4532992 про надання споживчого кредиту від 28 липня 2021 року.

Станом на день звернення до суду заборгованість відповідача по кредиту не сплачена і складає: 20 000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 45 600 грн. проценти за користування кредитом.

Крім того, у зв`язку із простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, позивачем за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року нараховано 16 465 грн. 60 коп. інфляційних втрат, а також за період з 25 січня 2022 року по 19 травня 2023 року нараховано 2 620 грн. 41 коп. - 3% річних.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Доров А.О. надав до міськрайонного суду заяву, в якій просив позов задовольнити частково в частині тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами. В іншій частині позовних вимог просив позивачу відмовити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №4532992 від 28 липня 2021 року в загальному розмірі 66 704 грн. 70 коп., із яких: 20 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 45 600 грн. проценти за користування кредитом, 1 049 грн. 60 коп. інфляційні втрати, а також та 55 грн. 10 коп. 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково в частині стягнення основної суми кредиту в розмірі 20 000 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог просив відмовити.

Також відповідач вважав безпідставним стягнення з нього 3% річних та інфляційних втрат, оскільки за Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-ІХ, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 ЦК України.

Заперечень щодо стягнутих судом витрат на професійну правничу допомогу апеляційна скарга не містить.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив рішення суду залишити без змін. Посилався на те, що до позовної заяви додано паперовий примірник електронного документа - кредитного договору, кожен примірник якого є оригіналом. Підписання відповідачем кредитного договору за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» жодними доводами апелянта не спростовано. Кредитний договір чи будь-яка його частина не визнано недійсними, несправедливими чи недобросовісними. Факт переказу кредитних коштів на банківську картку підтверджується довідкою платіжного провайдера та можливе лише шляхом зарахування на ту картку, яка зазначена особисто відповідачем у заявці на отримання кредиту.

Сума заборгованості за договором розрахована у відповідності до картки обліку договору.

Звернуто увагу на те, що 27 серпня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 420 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п.п.1.4 п.1, п.п.4.2 п.4 договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1.90% вдень.

26 вересня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 11 400 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п.п.1.4 п.1, п.п.4.2 п.4 договору відбулося продовження строку кредиту на 30 днів із стандартною процентною ставкою 1.90% вдень.

26 жовтня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії договору, в зв`язку з чим кредитним договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів.

Також ТОВ «ФК «Факторинг Україна» просило стягнути з відповідача судові витрати, які складаються витрат на правову допомогу в сумі 8 000 грн., та посилалося на відсутність у суду повноважень на зменшення цієї суми за відсутності обґрунтованих заперечень відповідача.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в ст.263 ЦПК України.

Так, відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає не в повному обсязі.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, що 28 липня 2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_2 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» був укладений електронний договір №4532992 про надання споживчого кредиту. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.11-15).

Згідно п.п.1.3, 1.4, 1.5 п.1 договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000 грн., строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки фіксована.

Відповідно до п.п.1.5.1 п.1 договору стандартна процентна ставка становить 1.90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

За умовами п.п.1.5.2 п.1 договору передбачено, що знижена процентна ставка 0.57% в день та застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк.

Відповідно до п.п.2.1 п.2 договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки позичальника або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Згідно п.п.3.1 п.3 договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем ОСОБА_2 за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, що підтверджується відповідною довідкою від 29 червня 2022 року №2047 (а.с.20).

З картки обліку договору №4532992 від 28 липня 2021 року вбачається, що ОСОБА_2 за період з 28 липня 2021 року по 20 червня 2022 року здійснив два погашення на загальну суму 14 820 грн., які зараховані товариством на погашення процентів (а.с.21-25).

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_2 вбачається, що останній користувався кредитними коштами, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням.

На підставі зазначених вище умов кредитного договору відповідачу ОСОБА_2 нараховано 45 600 грн. процентів за користування кредитними коштами за період з 28 липня 2021 року по 25 січня 2022 року. Нарахування процентів по кредиту відбувалося до 25 січня 2022 року у зв`язку з тим, що договір автопролонговувався, відповідно до правил пункту 4.3 договору.

Оскільки заборгованість за договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_2 в частині нарахування процентів не сплачувалася, то ця сума підлягає стягненню за судовим рішенням.

При цьому, доводів щодо неправильного чи безпідставного нарахування процентів апеляційна скарга не містить.

Вказана заборгованість за процентами не була спростована відповідачем і на час розгляду справи судом апеляційної інстанції в установленому законом порядку.

Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно пп.3 п.5.1 кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

Оскільки обов`язки боржника перед кредитором виконані не були, то укладаючи 21 червня 2022 року договір факторингу №21-06/2022, ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до ОСОБА_2 , на що вказує доданий до договору реєстр боржників.

Про відступлення права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену ним при укладенні кредитного договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін в частині стягнення 20 000 грн. кредитних коштів та 45 600 грн. процентів за користування ними.

Разом з тим, колегія суддів частково не погоджується із висновками міськрайонного суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів, за порушення грошового зобов`язання, таких як індекс інфляції, а трьох процентів річних, які підлягають стягненню лише за певний період.

Так, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до положень ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)».

Також відповідно до п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Тому нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача з лютого 2022 року по травень 2023 року.

Отже, оскільки інфляційні втрати відповідачу нараховані за період з лютого 2022 року по квітень 2023 року, то суд апеляційної інстанції вважає таке нарахування безпідставним, а позовну вимогу щодо цієї суми такою, що не підлягає задоволенню.

Також, три проценти річних нараховано позивачем за період з 25 січня 2022 року по 19 травня 2023 року. Судом першої інстанції визначено в розмірі 55 грн. 10 коп.

Проте, на підставі викладеного вище, колегія суддів вважає за можливе нарахування трьох процентів річних лише за період з 25 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року. Отже, за 30 днів підлягає стягненню 49 грн. 32 коп. (20 000 х 3% : 365 х 30).

За такого, доводи апеляційної скарги в частині необґрунтованості рішення суду щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних під час дії воєнного стану, частково знайшли своє підтвердження та враховуються судом апеляційної інстанції. За такого, зміні підлягає рішення суду першої інстанції в частині стягнення трьох процентів річних зі зменшенням цієї суми до 49 грн. 32 коп. та скасуванню підлягає рішення в частині задоволених вимог позивача про стягнення інфляційних втрат.

Колегія суддів також зауважує, що заходи відповідальності за порушення грошового зобов`язання та неустойка (штраф, пеня) є різними правовими інститутами. За такого, підстави для застосування приписів ч.3 ст.551 ЦК України у даному випадку відсутні, тому колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині.

Не знайшли свого належного підтвердження і доводи представника відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції в частині посилання на те, що відповідач перебуває в складі Збройних Сил України, а тому має сплачувати лише основний борг, що визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та члені їх сімей».

Також, згідно зі ст.141 ЦПК України між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг.

Відповідно до ст.141 ЦПК України вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення ст.141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищезазначених обставин позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають задоволенню на суму 65 649 грн. 32 коп. (77.52%).

У зв`язку з цим підлягають зменшенню і задоволені судом першої інстанції у повному обсязі вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 684 грн.

Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений адвокатом на виконання цих робіт, ціну позову, значення справи для сторін та обсяг задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає за доцільне відшкодувати витрати позивача на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 6 201 грн. 60 коп. та судовий збір в сумі 2 080 грн. 64 коп.

Згідно із п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції повинна містити, крім іншого, також висновки щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, витрати відповідача за подання апеляційної скарги також підлягають частковому відшкодуванню, у пропорційному відношенні до розміру задоволених вимог апеляційної скарги.

Отже, оскільки доводи апеляційної скарги є обґрунтованими лише частково, а розмір задоволених позовних вимог на підставі її доводів зменшується лише на 1 055 грн. 50 коп. (2.26%), то відшкодуванню відповідачу підлягає 90 грн. 99 коп. зі сплачених ним за подання апеляційної скарги 4 026 грн.

Крім цього, відзив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» містить клопотання про відшкодування 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції. Зі звіту, складеного 12 січня 2024 року, про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07 липня 2022 року вбачається, що ці витрати понесені у зв`язку з проведеною представником позивача правовою експертизою документів, складання відзиву на апеляційну скаргу та подання його до суду (чотири години).

При вирішенні цього питання колегія суддів враховує складність даної справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціну позову та значення справи для сторін. Також, колегія суддів враховує те, що адвокат Крюкова М.В. надавала послуги позивачу при зверненні із позовом до суду, тому ознайомлення зі змістом апеляційної скарги та складання відзиву на неї не могли потребувати значного часу, а проведення правової експертизи документів взагалі не потребувалося.

За таких обставин, колегія суддів вважає достатнім відшкодування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року в частині частково задоволених позовних вимог про стягнення інфляційних втрат скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат - відмовити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та загального розміру заборгованості за договором про надання споживчого кредиту змінити, зменшивши розмір стягнення трьох процентів річних з 55 (п`ятдесят п`ять) грн. 10 коп. до 49 (сорок дев`ять) грн. 32 коп., та загальний розмір заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з 66 704 (шістдесят шість тисяч сімсот чотири) грн. 70 коп. до 65 649 (шістдесят п`ять тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 32 коп.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрат на професійну правничу допомогу, сплачених в суді першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнення з 8 000 (вісім тисяч) грн. до 6 201 (шість тисяч двісті одна) грн. 60 коп.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» витрат по сплаті судового збору, сплаченого в суді першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнення з 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. до 2 080 (дві тисячі вісімдесят) грн. 64 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 1 000 (одна тисяча) грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_2 90 (дев`яносто) грн. 99 коп. судових витрат, сплачених в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 13 лютого 2024 року