Справа № 350/1493/23
Провадження № 22-ц/4808/1033/24
Головуючий у 1 інстанції Сокирко Л. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Фединяка В.Д.

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Сокирко Л.М.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеними вимогами, в обґрунтування яких зазначив, що йому на праві приватної власності належить автомобіль марки «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , який зареєстрований 18 листопада 2014 року на основі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 в Калуському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області.

Наприкінці 2022 року позивач вирішив продати даний автомобіль. Одним з потенційних покупців став ОСОБА_2 . Зацікавившись цим автомобілем, відповідач виявив бажання деякий час поїздити на ньому, випробувати його в експлуатації, при цьому дав позивачеві 100 доларів США та отримав від останнього технічний паспорт. Також відповідач ствердив, в разі, якщо автомобіль йому підійде, то він купить його за ціною 2 500 доларів США. Через місяць ОСОБА_2 автомобіль не повернув та повідомив, що транспортний засіб наразі перебуває у ремонті, після якого він приїде та переоформить його, сплатить обумовлену вартість за нього. Відтоді ОСОБА_2 жодних дій не вчинив щодо повернення автомобіля або його придбання, на вимогу позивача про повернення автомобіля не реагує.

Крім того, позивач посилається на те, що йому як власнику цього автомобіля, надходять штрафи за порушення правил дорожнього руху, які він сплачував.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив суд витребувати автомобіль марки «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та зареєстрований 18 листопада 2014 року на основі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 в Калуському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області у ОСОБА_2 ; витребувати та повернути йому ключі від автомобіля марки «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та зареєстрований 18 листопада 2014 року на основі реєстраційного свідоцтва СХХ 563076 в Калуському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області, стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1 073, 60 грн та витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 7 000 грн.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 автомобіль марки «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та зареєстрований 18 листопада 2014 року на основі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 в Калуському ВРЕР при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області та вирішено повернути його ОСОБА_1 .

Витребувано у ОСОБА_2 ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а саме від автомобіля марки «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та зареєстрований 18 листопада 2014 року на основі реєстраційного свідоцтва НОМЕР_3 в Калуському ВРЕО при УДАІ УМВС України в Івано-Франківській області та вирішено повернути їх ОСОБА_1 ).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 500 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2024 року, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факт вибуття майна з володіння позивача поза його волею та факт перебування автомобіля марки Peugeot Expert у його «незаконному» володінні не підтверджується жодними доказами.

Доводи позовної заяви про те, що він був потенційним покупцем автомобіля марки Peugeot Expert (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який ОСОБА_1 намагався продати в кінці 2022 року не відповідає дійсності. Особа позивача була йому невідома до літа 2023 року, даний автомобіль він придбав у ОСОБА_3 у 2019 році, який передав йому свідоцтво про реєстрацію автомобіля, номерні знаки, а він сплатив грошові кошти за спірний автомобіль.

Твердження позивача про телефонні дзвінки та обіцянки «переоформити» транспортний засіб також є неправдивою інформацією, оскільки лише в липні 2023 року позивач зв`язався з ним через месенджер Viber, зазначивши про наявність штрафів за порушення правил дорожнього руху, які скаржник погодився оплатити.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги надані ним докази тривалості користування транспортним засобом, а саме копії полісів (договорів) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Судом залишено поза увагою, що факт придбання ним автомобіля марки Peugeot Expert (державний номерний знак НОМЕР_1 ) в 2019 році може підтвердити продавець транспортного засобу - ОСОБА_3 , проте даний свідок не був викликаний для дачі показів.

Крім того зазначив, що у відзиві на позовну заяву він наголошував на пропуску позивачем строку позовної давності, що судом не враховано. Спірний автомобіль ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 у 2015 році, після чого ОСОБА_3 у 2019 перепродав йому, з моменту передання ОСОБА_1 даного автомобіля спливло більше 8 років, позивач не мав жодних претензій з приводу відчуження автомобіля, не звертався до правоохоронних органів з заявами про незаконне вибуття майна з його володіння.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час, та місце судового засідання повідомлений належним чином.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Його представник ОСОБА_4 апеляційну с каргу не визнав, вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухав учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що власник майна з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Позивачем надано докази, про те, що йому на праві власності належить спірний автомобіль. Заперечення відповідача про придбання ним спірного автомобіля не підтверджені належними доказами, суду не надано договору купівлі-продажу, оренди чи іншого правочину щодо спірного автомобіля. Суд дійшов висновку, що наявність у відповідача полісу обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є доказами, які б свідчили, що позивач передав у власність чи у користування автомобіль.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону і встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить транспортний засіб марки «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3

Відповідно Полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/4110152,№АР/9682279, №АТ/1961809, ОСОБА_2 забезпечував транспортний засіб типу В2, номерний знак, НОМЕР_4 , марки Peugeot Expert, рік випуску 1999 протягом 2019-2020, 2021-2022,2022-2023 років.

Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач зазначив, що у кінці 2022 року бажаючи продати автомобіль він передав відповідачу ОСОБА_2 як потенційному покупцю автомобіля, автомобіль, технічний паспорт на автомобіль, ключі від автомобіля.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду викладеного у справі №607/8879/21 від 11 грудня 2023 року, «виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Передання власником в користування іншій особі транспортного засобу не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) поза його волею в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України.

Власник речі (у цьому випадку автомобіля) повинен нести ризик обрання контрагента, який може своєю недобросовісною поведінкою позбавити його права на витребування своєї речі. У такому разі власник може захистити своє право шляхом звернення з позовом про відшкодування збитків до особи, якій він передав річ у користування і володіння, оскільки спірне майно вибуло з його власності з його волі, а тому правовий механізм, передбачений вимогами 388 ЦК України, застосуванню до спірних правовідносин не підлягає».

Правомірність володіння майном виникає на підставі певного юридичного факту, зокрема, укладення відповідного договору. Такий договір може укладатися як усно, так і письмово. Якщо власник майна передає іншій особі у володіння певне майно добровільно, проте без відповідного письмового оформлення договірних відносин (за винятком випадків, коли законом встановлена обов`язкова письмова форма такого правочину), то за загальним правилом вважається, що власник правомірно передав майно у володіння іншої особи.

Під неправомірним заволодінням потрібно розуміти заволодіння особою чужим майном усупереч волі його власника. Тож умовою, яка визначає відмінність між правомірним та неправомірним володінням особою майном, є наявність відповідної волі власника на передання володіння таким майном іншій особі.

Згідно п. 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Тобто, фактична передача транспортного засобу разом із реєстраційним документом на цей транспортний засіб є правомірним способом набуття володіння такою особою (фактичним володільцем) щодо набутого в такий спосіб автомобіля. Таке володіння вважатиметься правомірним навіть за відсутності будь-яких документів, виданих від імені власника (довіреності, договору тощо), допоки не буде встановлено протилежне.

У випадку, коли річ вибуває з володіння власника за його бажанням, власник сам несе ризик вибору контрагента, якому він вирішив довірити своє майно.

Отже, у разі наявності волі власника щодо передання іншій особі транспортного засобу, доказом якої є наявність у володільця реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відсутні підстави вважати, що така особа володіє транспортним засобом неправомірно.

Не вважається вибуттям транспортного засобу з володіння власника (особи, якій він передав майно у користування) таким, що відбулося не з його волі в розумінні положень пункту 3 частини першої статті 388 ЦК України у випадку передачі майна власником іншій особі в користування.

Судом встановлено, що спірний автомобіль«PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вибув з володіння ОСОБА_1 з його волі, так як разом з реєстраційними документами був добровільно переданий позивачем у володіння ОСОБА_2 . Ця обставина не спростована відповідачем належними доказами.

ОСОБА_2 користується спірним автомобілем з 2019 року, що підтверджується полісами обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 30-32).

З врахуванням добровільного передання позивачем належного йому автомобіля «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом із ключами та свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу на підставі усної домовленості, а також з урахуванням правового режиму транспортного засобу як рухомого майна, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовниї вимоги про витребування спірного автомобіля.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що скаржник придбав даний автомобіль у ОСОБА_3 у 2019 році, оскільки дані обставини не підтверджені належними доказами, посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 не був виклаканий до суду для дачі показів не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадків. Як вбачається із матеріалів справи під час розгляду справи у суді першої інстанції, ні відповідачам ні його представником не заявлялося клопотання про виклик у судове засіданні свідка ОСОБА_3 .

З врахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 не з його волі, не відповідає обставинам справи. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування у відповідача автомобіля марки «PEUGEOT Expert», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 не підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про витребуванння у ОСОБА_2 ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки «PEUGEOT Expert», реєстрацій є похідними від вимог про витребування автомобіля, оскільки вимоги про витребування автомобіля не підлягають задоволенню, то і похідні вимоги також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не робить висновків стосовно пропуску строку позовної давності позивачем, оскільки заявлені вимоги позивача необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог позовних вимог. Частиною другою вказаної статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то витрати по оплаті правничої допомоги несе сам позивач.

Оскільки апеляційна скарга задоволена, і скаржником за подачу апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1609, 50 грн (а.с.108), то вказана сума судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Куруючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п ос т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17 травня 2024 року, скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_5 , проживає: АДРЕСА_2 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1609, 50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.Д. Фединяк

В.М. Барков