Справа № 447/2118/23 Головуючий у 1 інстанції Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/637/24 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області, про усунення перешкод у вільному користуванні житловим будинком,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просила: зобов`язати ОСОБА_4 усунути їй перешкоди у вільному користуванні житловим приміщенням, шляхом відміни заборони проживати їй в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , і поновити реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою.

Позовні вимоги ОСОБА_3 обгрунтовувала тим, що відповідачка ОСОБА_4 є її дочкою і отримала вказаний житловий будинок в дар від свого діда (батька позивачки) - ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 19.07.2019 року, однією з умов якого було зобов`язання відповідачки надати їй пожиттєве безоплатне проживання в будинку. Однак, 12.05.2023 року, перебуваючи в лікарні, вона отримала повідомлення з управління надання адміністративних послуг та державної реєстрації Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області про те, що її знято з реєстрації у будинку за заявою відповідачки. Після повернення з лікарні, відповідачка до будинку її не впустила, вона вимушена була тимчасово проживати у знайомих, оскільки іншого постійного місця проживання у неї немає. Вважає, що такими діями відповідачки порушено умови договору дарування та її право на проживання в будинку, окрім того, із-за відсутності реєстрації місця проживання вона не може оформити у встановленому законом порядку інвалідність по хворобі.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3 , просила його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Позивачка не погоджується з висновками суду про недоведеність її позовних вимог і вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам у справі, зокрема, повідомленню про зняття її з реєстрації у спірному будинку та створення відповідачкою умов, неможливих для проживання, що підтверджується актами, які надала сама відповідачка, а саме: актом №742 від 17.01.2022 року про відключення газу; актами обстеження матеріально-побутових умов житлового приміщення від 14.07.2023 року, які свідчать про те, що відповідачка, будучи власником житла, навмисно допустила непридатні умови для проживання у вказаному будинку.

Також просить врахувати, що вона є інвалідом другої групи, немає іншого місця проживання, а тому позбавлена можливості реалізувати свої конституційні права на житло, охорону здоров`я та соціальне забезпечення.

Наголошує, що відповідачка не лише декларувала мотиви зняття її з реєстрації місця проживання з метою продажу вказаного будинку, а й реально їх здійснювала, оскільки виставила у соцмережах оголошення про продаж будинку, що свідчить про її реальні наміри продати будинок.

Додає, що відповідачка безпідставно стверджує, що вона ( ОСОБА_3 ) втратила своє законне право на проживання у спірному житловому будинку, жодним чином не обгрунтовуючи законність такого твердження.

13.08.2024 року позивач ОСОБА_3 в особі свого представника - адвоката Мокрицького О.П. подала до апеляційного суду заяву про відмову від позову у зв`язку з поновленням відповідачкою реєстрації її місця проживання за вказаною адресою. Просила відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18000 грн.

Сторона відповідача заяву про закриття провадження у справі підтримала, однак, заперечила щодо стягнення витрат на правничу допомогу, обгрунтовуючи свою позицію безпідставністю заявлених позивачкою позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість заявлених вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За загальним положенням, яке міститься в частині першій статті 206 ЦПК України, також передбачено, що позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про цю процесуальну дію, незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Частиною третьою статті 206, пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною другою статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи викладене та вимоги статті 13 ЦПК України, в якій закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства - розгляд цивільної справи не інакше як за зверненням особи, та подану письмову заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови позивачки від позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно визнати нечинним і закрити провадження у справі.

Частиною третьою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).

Ураховуючи наведені вище норми процесуального закону й те, що позивачка відмовилась від позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачкою вже після ухвалення рішення судом першої інстанції по суті вирішення спору, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади, в якому містяться відомості про поновлення реєстрації місця проживання позивачки в спірному будинку 12.03.2024 року, заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачка подавала до закінчення судових дебатів, як у суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, на підтвердження вказаних витрат подала договір про надання правової допомоги від 25.08.2023 року та додаток №1 до договору, в якому міститься детальний опис наданих послуг у суді першої інстанції, що відповідає вимогам пункту 3.1 договору (визначення розміру гонорару), а також акт виконаних робіт від 28.05.2024 року, який підлягає урахуванню лише в частині витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, колегія суддів доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення таких витрат з відповідачки на користь позивачки у розмірі 5000 грн., з яких: 2500 грн. - за підготовку позовної заяви; 1000 грн. - за участь в судових засіданнях і 1500 грн. - за підготовку апеляційної скарги. Інші вимоги позивачки по судових витратах задоволенню не підлягають.

На переконання колегії суддів, за встановлених і наведених вище обставин, такий розмір судових витрат буде відповідати критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.

Керуючись ст.ст.13, 206, 367, 373, 381, 389 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

прийняти відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_4 про усунення перешкод у вільному користуванні житловим будинком.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 січня 2024 року визнати нечинним.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Миколаївська міська рада Стрийського району Львівської області, про усунення перешкод у вільному користуванні житловим будинком, - закрити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 19 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич