Провадження № 2/686/909/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року

Хмельницький міськрайонний судХмельницької області

в складі: головуючого судді - Чевилюк З.А.,

за участі секретаря - Мельничук О.С.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття з задекларованого місця реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу 22.12.2014 року.

Позивач надав квартиру для проживання в ній своєму синові ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_4 та їх сином ОСОБА_5 2012 р.н. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було розірвано. Під час проживання в квартирі відповідачі заборгували за комунальні послуги.

На протязі певного часу відповідачі разом н проживають, не проживали в його квартирі, обмежували можливість позивача потрапити до квартири, оскільки у позивача був відсутній ключ від замка вхідних дверей квартири, так як відповідачі їх замінили. Позивач був обмежений у можливості реалізації прав власника даної нерухомості.

Між позивачем та ОСОБА_4 склались неприязні конфліктні ситуації.

В березні 2023 року відповідач ОСОБА_3 передав позивачу ключ від квартири.

Відповідачі не погоджуються знятись з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 в добровільному порядку, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом на підставі ст.ст.405,406 ЦК.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та наполягали на його задоволені. ОСОБА_4 , виступаючи від власного імені та неповнолітнього ОСОБА_5 , її представник позов заперечили. ОСОБА_4 зауважила, що у неї немає іншого житла. Живе в орендованій квартирі. Частково здійснювала оплату за квартиру АДРЕСА_1 . У неї склались неприязні стосунки з позивачем та колишнім чоловіком. Була вимушена виселитись з квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 визнав позов повністю та не заперечував проти його задоволення; готовий знятись з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 . Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою;просили розгляд проводити за відсутності.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню щодо ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_5 .

В частині вимог до ОСОБА_3 провадження підлягає закриттю, оскільки останній не заперечував можливість зняття з обліку у добровільному порядку, що свідчить про штучність вимог до нього та відсутність спору(ч.1п.2 ст.255 ЦПК).

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу 22.12.2014 року.

Позивач надав квартиру для проживання в ній своєму синові ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_4 та їх сином ОСОБА_5 2012 р.н. Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було розірвано 06 грудня 2022 року, відповідно до Рішення Хмельницького міськрайонного суду, справа №686/17742/22.

За квартирою АДРЕСА_1 обліковувались борги по комунальним платежам станом на лютий 2023 року.

Зі слів позивача ОСОБА_4 та її син не проживають в квартирі з березня 2023 року. Зі слів ОСОБА_4 вона виселилась з квартири з жовтня 2023 року.

Непроживання відповідачів ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина за вищевказаною адресою без відомих поважних причин обґрунтовано письмовими поясненнями позивача. Проте заперечено ОСОБА_4 , яка підтвердила наявність конфлікту з колишнім свекром, відсутність інших об`єктів нерухомості у власності, відсутність добровільності щодо залишення спірної квартири нею з сином.

За ст.5 ЦПК особа, звертаючись до суду самостійно обирає спосіб захисту порушених прав. Суд, враховуючи позовні вимоги, може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

Аналіз положень статей 64, 150, 156, 162 Житлового кодексу України дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за умови, що така особа є членом сім`ї власника житлового приміщення, власник житлового приміщення надавав згоду на вселення такої особи, як члена сім`ї.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.(ст.405 ЦКУ)

У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Власник, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом зняття відповідної особи з реєстрації місця проживання.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.(ст.29 ЦК).

Згідно з частинами першою, четвертою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Отже, аналіз положень ЖК України та ЦК України свідчить про те, що у частині першій статті 156 ЖК України не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права. Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника.

Зазначена норма не передбачає і самостійного характеру права користування житловим приміщенням, не вказує на його речову чи іншу природу. Водночас, посилання на наявність угоди про порядок користування житловим приміщенням може свідчити про зобов`язальну природу такого користування житловим приміщенням членом сім`ї власника.

Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже, при розгляді питання про припинення права користування члена сім`ї власника житла, має бути взято до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням(Постанова ВС від 1.03.2023р., справа №296/1382/21.

При вирішенні справи про виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, суд повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним у демократичному суспільстві. Інакше кажучи, виселення особи має відповідати нагальній суспільній необхідності, зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (Постанова від 18 січня 2023 року у справі № 442/810/22, провадження № 61-8377св22).

За таких обставин суд приходить до висновку, що підстави для припинення права відповідачів ОСОБА_4 та її сина ОСОБА_5 на користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 відсутні. На дату розгляду справи судом строк, який би давав право суду зробити відповідні правові висновки та визнати відповідача та її сина такими, що втратила право користування квартирою в порядку передбаченому ст.405 ЦК та зняти їх з реєстрації-відсутні. Суд бере до уваги факт реєстрації та вселення відповідачки та її неповнолітнього сина з волі позивача у справі та відсутність доказів щодо наявності у останньої іншого нерухомого майна для проживання неповнолітнього сина, вчинення неправомірних дій щодо нерухомості. Отже достатнім та пропорційним в тому числі є втручання суду у право на повагу до житла неповнолітнього ОСОБА_5 , шляхом відмови у задоволені позову про визнання, зокрема, його таким, що втратив право користування квартирою; зняття з реєстраційного обліку.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визнання неповнолітнього ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою з метою зняття його з реєстраційного обліку не береться судом до уваги, зважаючи на рекомендаційний характер, отримані судом пояснення учасників справи, фактичні обставини.

Керуючись ст.ст.319, 383,391, 405,406 ЦК України, ст.ст. 4,5, 12, 81, 141, 258, 259, 280-282,354 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття з задекларованого місця реєстрації за адресою АДРЕСА_3-відмовити.

Провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, шляхом визнання такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняття з задекларованого місця реєстрації за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду, шляхом подачі в 30 денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги.

Повний текст рішення оформлено 29 січня 2024 року.

Суддя З.А.Чевилюк