ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/256/24 Справа № 205/4429/23 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Лопатіної М.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицького 83» та ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року у цивільній справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицького 83» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам на утримання майна, -

ВСТАНОВИЛА:

04 травня 2023 року ОСББ «Галицького 83» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам на утримання майна. Позивач у своєму позові посилався на те, що 24 грудня 2019 року було зареєстровано юридичну особу об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицького 83». Відповідач є власником частини житлової квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На ОСОБА_1 законом покладено обов`язок утримання майна, проте внески на утримання будинку і прибудинкової території вона не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 травня 2023 року складає 13 095 грн 41 коп. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 16 572 грн 20 коп, яка складається із заборгованості по внескам у розмірі 13 095 грн 44 коп, 3 % річних у розмірі 568 грн, інфляційні втрати у розмірі 2 908 грн 79 коп, а також судові витрати у сумі 2 684 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. У своїй заяві до суду представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, ухваливши заочне рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.2-10).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Галицького 83» заборгованість по внесках на утримання спільного майна за період з 01 травня 2020 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 13 095 (тринадцять тисяч дев`яносто п`ять) гривень 41 коп, інфляційні втрати за період з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2022 року у розмірі 492 (чотириста дев`яносто дві) гривні 28 коп, 3 % річних за період з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2022 року у розмірі 170 (сто сімдесят) гривень, судовий збір у розмірі 2 359 (дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять) гривень 39 коп, а всього 16 927 (шістнадцять тисяч дев`ятсот двадцять сім) гривень 31 коп. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.40-41).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/4429/23 від 30 травня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСББ «Галицького 83» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по внескам на утримання майна залишено без задоволення (а.с.58).

Не погодившись з таким рішенням, ОСББ «Галицького 83», звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Відповідача на користь ОСББ витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі (а.с.61-68). Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції застосував норми права без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази. Посилання суду на те, що позивачем не надано розрахунку судових витрат, як на підставу відмови у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, є помилковими, оскільки в даній справі розрахунок судових витрат не потрібен.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права, невірне застосування норм матеріального права, на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.80-82).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСББ «Галицького 83» зареєстровано як юридичну особу у встановленому законом порядку до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 14).

Відповідно до кошторису, затвердженого загальними зборами ОСББ «Галицького 83» та протоколами загальних зборів, було встановлено розмір щомісячних платежів співвласників ОСББ «Галицького 83» за 1 кв.м.: рішенням (протоколом) загальних зборів від 01 лютого 2020 року 5 грн 42 ко. (1-2 поверх), та 5 грн 66 коп (3-9 поверх) (а.с. 22-24).

Відповідачеві ОСОБА_1 на праві власності належить частина житлової квартири АДРЕСА_2 (а.с. 11).

Відповідач споживає послуги, які надаються позивачем з утримання будинку і прибудинкової території, проте не сплачує за них, у зв`язку з чим станом на 01 травня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 13 692 грн. 60 коп. (а.с. 12-13).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої виходив із того, що відповідачем фактично послуги, які надаються позивачем, споживаються, своєчасно їх оплату вона не здійснює, а законні підстави для звільнення від їх оплати відсутні, з урахуванням того, що позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13095 грн. 41 коп., тдійшов висновку про їх обгрунтованість. В іншій частині вимог суд відмовив за безпідставністю. Відмовляючи у стягненні судових витрат, суд вийшов із того, що оскільки стороною позивача не було доведено належними докази, що витрати у розмірі 3 000 грн було понесено позивачем відповідно до договору про надання правової допомоги № 02/23 від 05 квітня 2023 року саме по цій справі, вимоги про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСББ «Галицького 83» витрат професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн задоволенню не підлягають.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» до виключної компетенції загальних зборів співвласників відноситься: питання про використання спільного майна; затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, обрання та відкликання управителя, затвердження та зміна умов договору з управителем, прийняття рішення про передачу функцій з управління спільним майном багатоквартирного будинку повністю або частково асоціації.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

У статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» зазначено, що об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема: встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.

У свою чергу, співвласник зобов`язаний виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі (стаття 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Згідно із статтею 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема: вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, утому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», передбачено, що частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

Статтею 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту об`єднання (частина друга статті 21 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).

Статтею 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» передбачено, що невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У ст. 530 ЦК України зазначено, що у випадку коли у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, законодавством встановлено обов`язок співвласника брати участь в утриманні спільного майна багатоквартирного будинку, рішення загальних зборів ОСББ є обов`язковим до виконання всіма співвласниками.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з лютого 2020 року об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Галицього 83» надаються послуги з управління (утримання) будинком, у якому розташована квартира, яка належить на праві власності відповідачам.

Відповідач, як споживач цих послуг, а також власник нерухомого майна і співвласник приміщень загального користування, у повному обсязі не оплачує вартість фактично наданих послуг з травня 2020 року, чим порушує права позивача на отримання плати задля забезпечення статутної діяльності.

При цьому з матеріалів справи не вбачається оскарження та визнання недійсними рішення ОСББ, оформленого протоколом загальних зборів, в якому визначено розмір внесків та ухвалено рішення про відмову від послуг управителя ТОВ «Управбуд «Західний», проте встановлено відсутність доказів оплати відповідачем суми основного боргу за спірний період.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин та прийшов до правомірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості із відповідача, як власника квартири.

Доводи апелянта ОСОБА_1 з приводу того, що матеріали справи не містять достовірних доказів про наявність такої заборгованості спростовується наданим позивачем розрахунком заборгованості, в якому зазначено період, за який ця заборгованість нараховуються, її помісячний розрахунок та номер квартири АДРЕСА_3 , за якою така заборгованість утворилась та яка згідно інформації державного реєстру належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 . Зазначений розрахунок підписаний головою правління ОСОБА_2 , повноваження якого підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та скріплений печаткою ОСББ «Галицького 83». Тому вважати його недостовірним у суду не має підстав. Крім того, відповідач належними та допустимим доказами не спростував відсутність у неї заборгованості перед ОСББ «Галицького 83».

Твердження відповідача з приводу того, що управління будинком здійснюється ТОВ «Управбуд «Західний», якому вони сплачують внески та перед яким в них немає заборгованості, спростовуються матеріалами справи, оскільки у лютому 2020 року загальними зборами ОСББ прийнято рішення про відмову від послуг останнього та переведення його на самозабезпечення. Зазначений факт також встановлено у судових рішеннях у справі №904/3550/21, на які, як на преюдиційній факт, і посилався суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1,5-7 статті 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

У спірних правовідносинах саме ОСББ, як позивач, повинно довести підстави для нарахування заборгованості по внескам і платежам на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, та їх розмір, а відповідач спростувати наявність такої заборгованості.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач належними та допустимим доказами довів наявність у відповідачів вказаної заборгованості.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів заборгованості за внесками та обов`язковими платежами на користь ОСББ.

Решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Щодо доводів апеляційної скарги позивача про вирішення питання судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСББ «Галицького 83» подано заяву про розподіл витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3 000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник позивача - адвокат Патика А.В. разом із позовною заявою надав до суду копію договору про надання надання професійної правничої допомоги від 05.04.2023року № 02/23, укладеного між адвокатським об`єднанням Погрібної Ольги та Патики Андрія, в особі керуючого партнера Патики А.В. та ОСББ «Галицького 83», копію ордера від 03.05.2023 року та копію платіжного доручення від 06.04.2023 року на суму 3000 грн з викладенням попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу.

Проте позивач не надав суду розрахунків понесених витрат (детального опису робіт (наданих послуг), інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги, тому неможливо встановити, чи відповідає зазначена в квитанції сума вартості послуг умовам укладеного сторонами договору, оскільки розмір вартості послуг з надання правничої допомоги встановлюється у договорі про надання правничої допомоги.

Інформація, яка міститься в попередньому розрахунку витрат, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстав для стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, немає. Відсутність цих документів не дозволяє суду надати оцінку розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу щодо їх дійсності, необхідності й розумності.

Рішення суду постановлено з правильним застосуванням норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги, є необґрунтованими.

Висновки суду першої інстанції в цій частині відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Посилання як на підставу оскарження рішення суду першої інстанції, на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28 грудня 2020 року по справі № 823/2638/18 на законність оскаржуваного судового рішення не впливає, а направлені виключно на переоцінку доказів у справі.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галицького 83» та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

М.Ю. Лопатіна