АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року

м. Чернівці

справа № 725/5624/23

провадження 822/788/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

за участю секретаря Собчук І.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «2х2 ФІНАНС»,

треті особи: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Чернівецька міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков Микола Володимирович,

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці 05 липня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стоцька Л.А.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «2х2 ФІНАНС», треті особи: АТ КБ «ПриватБанк», Чернівецька міська рада в особі державного реєстратора Каравацької Г.Ф., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Алейніков М.В., про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності.

Посилалася на те, що 27 березня 2007 року між ОСОБА_3 та банком було укладено кредитний договір №CVHMGA00000030, згідно якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти, шляхом надання готівки через касу, в строк з 27 березня 2007 року по 24 березня 2017 року, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 8000 доларів США.

27 березня 2007 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір поруки, згідно якого у випадку невиконання боржником зобов`язань, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та банком укладено договір іпотеки щодо передачі в іпотеку квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

13 грудня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк», на підставі договору іпотеки, звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Зокрема, державний реєстратор не пересвідчився щодо отримання позивачем письмової вимоги банку про усунення порушень основного зобов`язання та умов іпотечного договору, а також повідомлення про застосування застереження вимог іпотекодержателя, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки не отримував із банку такої вимоги. Окрім того, на момент реєстрації діяв мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Окрім того, 16 серпня 2023 року за ТОВ «2Х2 ФІНАНС», на підставі договору купівлі-продажу, зареєстровано право власності на вищевказану квартиру, однак позивач вважає незаконною реєстрацію, оскільки на час укладення договору на вищевказану квартиру було накладено арешт.

Просив визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер 75650886 від 13 грудня 2016 року, яким за ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, загальною площею 65,60 кв.м., житловою площею 38.30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на неї.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 482, від 16 серпня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Алейніковим М.В., та визнати незаконним і скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Алейнікова М.В. від 16 серпня 2023 року про державну реєстрацію права власності за ТОВ «2X2 ФІНАНС» на квартиру, загальною площею 65,60 кв.м., житловою площею 38,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , припинивши право власності ТОВ «2X2 ФІНАНС» на неї.

Витребувати з незаконного володіння ТОВ «2X2 ФІНАНС» на користь ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 65,60 кв.м., житловою площею

38.30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив строк позовної давності, подаючи позов в липні 2023 року, оскільки такий строк позовної давності сплив в жовтні 2019 року.

Додатково, суд зазначає, що такого способу захисту порушених речових прав, як скасування рішення суб`єкта державної реєстрації, законодавство України не передбачає. Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 вересня 2018 року справа №915/127/18, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Порушення прав або інтересів позивача пов`язано з наявністю запису про проведену державну реєстрацію права. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зокрема, зазначає, що 13 грудня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк», на підставі договору іпотеки, серія та номер: ВЕК/487964,487965 від 27 березня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Відповідний запис №75650886 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2016 року державним реєстратором Чернівецької міської ради Карвацькою Г.Ф..

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що жоден з іпотекодавців, в тому числі і позивачем не було отримано від іпотекодержателя письмової вимоги про усунення порушень, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не міг надати державному реєстратору документ, що підтверджує наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Державний реєстратор не пересвідчився про отримання позивачем письмової вимоги банку про усунення порушень основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору та/або повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки він не отримував від банку такої вимоги.

На момент реєстрації прав власності предмета іпотеки за ПАТ КБ «ПриватБанк» діяв і діє по теперішній час Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка є предметом іпотеки, використовується позивачем як єдине і постійне місце проживання, має загальну площу 65,7 кв.м., та житлову- 38,3 кв.м.

А тому, ПАТ КБ «ПриватБанк», в силу Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не міг звертатись до іпотекодавців із вимогою про усунення порушень та до державного реєстратора ОСОБА_6 , а останній не мав права вчиняти дії щодо відчуження майна, яке виступало як забезпечення зобов`язання за кредитом наданим банком в іноземній валюті, шляхом проведення 13 грудня 2016 року державної реєстрації прав власності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_7 подав до суду відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

27 березня 2007 року між ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №CVHMGA00000030, згідно якого банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти, шляхом надання готівки через касу в строк з 27 березня 2007 року по 24 березня 2017 року, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 8000 доларів США.

27 березня 2007 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір поруки, згідно якого у випадку невиконання боржником зобов`язань, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та банком укладено договір іпотеки щодо передачі в іпотеку квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

13 грудня 2016 року АТ КБ «ПриватБанк», на підставі договору іпотеки, звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки.

16 серпня 2023 року ТОВ «2Х2 ФІНАНС», на підставі договору купівлі-продажу, зареєструвало за собою право власності на вищевказану квартиру.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Щодо порушеного права позивача

Частиною першою статті 15 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

У справі, яка переглядається встановлено, що банк направляв письмове повідомлення з вимогою про виконання порушеного зобов`язання всім іпотекодавцям за належними адресами (а.с. 25-30 т.1) засобами поштового зв`язку. Як слідує з рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення та довідок Укрпошти відправлення не вручені, у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушення основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Велика Палата Верховного Суду прийшла саме до таких висновків у постанові від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Посилання апелянта на незастосування судом першої інстанції до спірних відносин Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не заслуговує на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів про той факт, що предмет іпотеки є єдиним житлом позивача.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що під час звернення стягнення на предмет іпотеки, в позасудовому порядку, банком були дотримані вимоги Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин, слід зробити висновок, що в результаті набуття банком права власності на предмет іпотеки права та законні інтереси позивача не були порушені.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Апеляційним судом встановлено, що в результаті набуття банком права власності на предмет іпотеки позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушення його прав та законних інтересів.

Відсутність порушеного права є самостійною підставою для відмови у позові.

Таку правову позицію Верховний Суд виклав в постанові від 26 липня 2023 року у справі №760/23205/17.

Підсумовуючи, за обставин, коли позивач не довів порушення його прав чи законних інтересів, суд не вправі робити висновок про те, який спосіб захисту буде правомірним та ефективним, оскільки не існує права чи законного інтересу, який підлягає захисту судом (постанова Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі №285/6579/21.

Щодо застосування строку позовної давності

За змістом статей 256, 258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Як вказано вище, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність порушеного права, яке просить захистити позивач у своїй позовній заяві, а тому положення закону щодо строку позовної давності не підлягають застосуванню. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку, про те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні, з підстав, викладених в редакції цієї постанови.

Керуючись ст. ст.374, 376,381,382,383,384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 05 липня 2024 року, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 06 листопада 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак