У х в а л а

20 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 371/505/17

Провадження № 61-6502ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник) на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 3 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року

у справі за скаргами Петрик Алли Володимирівни на дії старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст Оксани Сергіївни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів і закінчення виконавчого провадження за участю скаржника як боржника та

в с т а н о в и в :

1. 1 травня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу та заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Просить поновити цей строк, скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні скарг. Підтвердження обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження у касаційній скарзі відсутнє.

2. 31 травня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Надав можливість додатково обґрунтувати пропуск строку на касаційне оскарження та необхідність поновлення цього строку. Попередив скаржника про те, що у разі, якщо наведені останнім на виконання ухвали суду підстави для поновлення строку будуть визнані неповажними, суд відмовить у відкритті касаційного провадження. Мотивував ухвалу так:

2.1. 28 лютого 2024 року апеляційний суд проголосив лише вступну та резолютивну частини постанови, а повне судове рішення склав 13 березня 2024 року, а скаржник відправив касаційну скаргу поштою лише 1 травня 2024 року. Тобто пропустив передбачений частиною першою статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження (останнім днем такого строку була п`ятниця 12 квітня 2024 року).

2.2. Причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження за наведеного обґрунтування не є поважними, бо повний текст оскарженої постанови від 28 лютого 2024 року апеляційний суд скерував на адресу скаржника 19 березня 2024 року, 23 березня 2024 року адресат це судове рішення отримав, але касаційну скаргу подав 1 травня 2024 року. Скаржник пояснив, що вказану постанову отримала його матір, оскільки він перебував у відрядженні у м. Дніпрі з 22 березня до 1 квітня 2024 року включно; тому зміг отримати оскаржене судове рішення лише 2 квітня 2024 року і подав касаційну скаргу у межах 30-денного строку 1 травня 2024 року.

2.3. До заяви про поновлення строку скаржник додав, зокрема, трекінг поштового відправлення № 586 і довідку № 5, яку 19 квітня 2024 року видав власник Товариства з обмеженою відповідальністю «Конгрес. Територія безпеки» (далі - ТОВ «Конгрес. Територія безпеки») ОСОБА_3 про те, що скаржник працює на посаді директора цього підприємства та з 22 березня до 1 квітня 2024 року включно перебував у відрядженні у м. Дніпрі. Додані скаржником докази не підтверджують поважність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження. Скаржник не підтвердив, що поштовий конверт із копією оскарженої постанови 23 березня 2024 року отримала саме його матір (згідно з трекінгом поштового відправлення № 586 останнє було вручене «особисто»). Крім того, не підтвердив належними доказами його перебування у відрядженні у зазначений період. Не надав копії, наприклад, наказу підприємства про відрядження, журналу реєстрації наказів, документів, які підтверджують виїзд до м. Дніпра, приїзд/поселення та вибуття (транспортних квитків, багажних квитанцій, оплати за проживання тощо), інших документів, які підтверджують перебування у відрядженні (звітів про відрядження, про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, бухгалтерських документів про оплату перебування у відрядженні тощо).

3. 22 червня 2024 року скаржник отримав поштою копію ухвали від 31 травня 2024 року. Такі відомості підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення.

4. 2 липня 2024 року скаржник подав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. На виконання ухвали суду надав засвідчені копії журналу реєстрації наказів за 2024 рік і наказу ТОВ «Конгрес.Територія безпеки» № 2/к від 21 березня 2024 року, згідно з яким скаржник наказав відрядити себе як директора ТОВ «Конгрес.Територія безпеки» з 22 березня до 1 квітня 2024 року включно до ТОВ «СБ-Сервіс» (м. Дніпро, проспект Поля Олександра, 28-А) з використанням власного автомобіля та за рахунок власних коштів. Крім того, зазначив, що законодавство передбачає вручення рекомендованих листів у разі відсутності одержувача будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом із ним, а надмірний формалізм у трактуванні процесуального закону є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

5. Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, які навів скаржник, є неповажними.

5.1. В ухвалі від 31 травня 2024 року Суд звернув увагу скаржника на те, що той має підтвердити поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження належними доказами. Як стверджував скаржник, копію надісланої 19 березня 2024 року постанови апеляційного суду 23 березня 2024 року отримала замість скаржника його матір, а він перебував у відрядженні у м. Дніпрі з 22 березня до 1 квітня 2024 року включно. Скаржник мав обґрунтувати поважність причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, адже він подав касаційну скаргу лише 1 травня, тобто через 38 днів з дня, коли була отримана копія оскарженої постанови, і через 29 днів із дня стверджуваного повернення з відрядження.

5.2. Скаржник, пояснюючи, що вказану копію отримала його мати, не надав жодних доказів, що це підтверджують. Зокрема, копії повідомлення про вручення поштового відправлення, яка є у матеріалах справи у суді першої інстанції, але відсутня у Верховного Суду; копії документів, які би допомогли підтвердити, що про отримання відповідного поштового відправлення розписалася саме матір скаржника; докази її проживання зі скаржником за адресою, куди апеляційний суд скерував кореспонденцію.

5.3. Копії наказу ТОВ «Конгрес.Територія безпеки» № 2/к від 21 березня 2024 року та журналу реєстрації наказів цього товариства за 2024 рік підтверджують те, що скаржник 22 березня 2024 року мав відбути власним автомобілем і за власні кошти у відрядження тривалістю 11 календарних днів до ТОВ «СБ-Сервіс» (м. Дніпро, проспект Поля Олександра, 28-А) та повернутися 1 квітня 2024 року. Однак скаржник не надав ніяких доказів того, що він відбув 22 березня у це відрядження, прибув до ТОВ «СБ-Сервіс» (м. Дніпро, проспект Поля Олександра, 28-А) і повернувся через 11 днів. У суду відсутні дані, які би засвідчували як те, що у скаржника є власний автомобіль, так і те, що він їздив ним у вказане відрядження до м. Дніпра та у зворотному напрямку. Скаржник не був обмежений у можливості подати суду документи, які би підтверджували місце проживання у м. Дніпрі впродовж періоду відрядження, витрати у дорозі та за місцем відрядження (фіскальні чеки, виписки з банківського рахунку тощо). Жодних доказів, які би засвідчили виконання наказу скаржника як директора ТОВ «Конгрес.Територія безпеки» № 2/к від 21 березня 2024 року, немає.

5.4. Зрештою, суд звертає увагу скаржника і на те, що з аргументів заяви про поновлення строку на касаційне оскарження від 2 липня 2024 року неможливо встановити безпосередній зв`язок між перебуванням скаржника у відрядженні та тим, що він (особисто або через адвоката) не міг оскаржити судові рішення у касаційному порядку. Зокрема те, що об`єктивно не було можливості подати касаційну скаргу, починаючи з 2 квітня (дня стверджуваного перебування за місцем проживання після повернення з відрядження), до 22 квітня 2024 року (дня спливу 30-денного строку з дня отримання копії постанови апеляційного суду 23 березня 2023 року).

6. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 393 ЦПК України).

7. За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

8. Оскільки суд визнав неповажними підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, які навів скаржник, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

9. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

9.1. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

9.2. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

9.3. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене, зокрема і строком касаційного оскарження судових рішень. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

9.4. Скаржник подав касаційну скаргу на судові рішення з пропуском строку на касаційне оскарження. Належного обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження немає. Тому суд визнав наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, 390, 393, 394 ЦПК України,

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 3 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у справі за скаргами Петрик Алли Володимирівни на дії старшого державного виконавця Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Храбуст Оксани Сергіївни щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та закінчення виконавчого провадження за участю ОСОБА_1 як боржника.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали скерувати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко