Справа № 159/5789/24
Провадження № 2/159/1491/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Бакай Л.О., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ковельської міської ради Волинської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач стверджує, що прийняла спадщину належним чином, оскільки, постійно проживала разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач та представник позивача подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю.

Представник відповідача Ковельської міської ради Волинської області в судове засідання 04.12.2024 не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, відзив не подав.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З витягу з погосподарської книги Тойкутської сільської ради №1 за 1996-2000 роки вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 рахується житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який належить ОСОБА_3 та знаходиться в АДРЕСА_1 , рік побудови 1913.

В технічному паспорті на об`єкт нерухомого майна, зазначено, що житловий будинок побудований 1913 році.

Згідно з довідкою Комунального підприємства «Волиньпроект» Волинської обласної ради від 28.02.2024, №1075/01-04 право власності станом на 31.12.2012 на нерухоме майно, житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючизазначене, індивідуальні (садибні) житловібудинки, садові, дачнібудинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Вище зазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року по справі №557/1209/16-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами виникло з моменту його побудови у 1913 році відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

В свідоцтві про смерть серія НОМЕР_2 вказано, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено актовий запис №1.

За життя померла залишила заповіт від 29.12.1997, №18, який посвідчений Тойкутською сільською радою, яким померла заповідала ОСОБА_4 житловий будинок, предмети домашньої обстановки і вжитку та огород.

В довідці Тойкутськогостаростинського округу Ковельської міської ради №111/3.48-ТК/2-24 від 31.01.2024 вказано, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщину за заповітом посвідченим в Тойкутській сільській раді 29.12.1997 та зареєстрованим за №18 ОСОБА_5 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, яка закрила будинок на замок та здійснювала постійний догляд за ним, обробляла огород. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні. Заповіт не змінено та не відмінено.

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців.

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Стаття 549 ЦК УРСР передбачає, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини . Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З інформаційної довідки з Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не відкривалася.

Згідно ст.560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Аналогічні положення втілені в ст.1297 ЦК України.

ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 21.01.2020, актовий запис №3.

З матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 , що спадщину після її смерті за заповітом посвідченим в Тойкутській сільській раді за №91 від 12.12.2007 прийняв син ОСОБА_2 шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на ОСОБА_6 на успадковане ним майно не видавалися. Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_4 відсутні.

ОСОБА_2 , який прийняв спадщину за заповітом після ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 29.05.2023, актовий запис №383.

З матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що спадщину після його смерті прийняладружина ОСОБА_1 , шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини і їй29січня 2024 року було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), які розташовані в АДРЕСА_2 . Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 відсутні.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно, яке ввійшло до складу спадщини померлого ОСОБА_2 , не позбавляє позивача права на спадкування.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.

Листом від 05.09.2024 №1193/01-16 державний нотаріус фактично відмовив позивачу в оформленні спадщини, з підстав відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 07.02.2024 у справі №201/1883/21.

Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача ОСОБА_1 , в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.

Керуючись ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкув ання за законом після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.12.2024 року.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН