Справа № 301/1678/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Кинів Д.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Іршавської міської ради. про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей посилаючись на те, що 26.11.2015 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 19.

Від цього шлюбу позивачка з відповідачем мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з ОСОБА_2 та малолітнім сином, позивач проживала за адресою АДРЕСА_1 .

Але з часом, стосунки в сім`ї погіршились та у травні 2022 року остаточно припинились.

Причиною розірвання шлюбу позивач вважає погіршення взаємовідносин, різні погляди на шлюб та сім`ю, через що між сторонами виникали непорозуміння, які призвели до втрати взаємоповаги та повного припинення шлюбних відносин. Як зазначає ОСОБА_1 вони втратили почуття кохання один до одного та вже тривалий час не проживають разом, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть.

За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім`ї та унеможливлює примирення з відповідачем.

У зв`язку з можливим припиненням шлюбно-сімейних відносин позивач повідомила відповідача про те, що вирішила звернутися до суду з приводу розірвання шлюбу,останній не заперечував щодо цього. Також, як зазначила позивач сторони мали розмову про подальше її окреме проживання разом з малолітнім сином, оскільки розірвання шлюбу між сторонами, наявні суперечки, не звільняютьвід обов`язку виховувати сина, піклуватися про нього та матеріально його забезпечувати.

Як стверджує позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , вже тривалий час малолітній син ОСОБА_3 проживає з нею і вона виконує всі обов`язки необхідні для належного його утримання, забезпечує його всім необхідним, для нього створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, станом здоров`я, проте постійно стверджує через різних сторонніх осіб, що він хоче сина забрати і не повернути його, мотивуючи свої дії наміром залишити дитину проживати у себе.

ОСОБА_1 переконана, що їхній син повинен проживати разом з нею, свого сина вона спроможна забезпечити всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклуються про нього, позивач зазначила, що у неї з дитиною психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Мешкаючи з нею, дитина залишиться проживати у звичному для нього середовищі.

Також, ОСОБА_1 звернула увагу суду на те, що відповідач ОСОБА_2 , не проживає з нею та дитиною, матеріальної допомоги не надає, але вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхнього сина, оскільки, проживання дитини з одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обов`язку виховувати дитину, піклуватися про нього та матеріально його забезпечувати.

На підставі чого ОСОБА_1 просить шлюб зареєстрований 26 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконавчим комітетом Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 19 -розірвати. Залишити на утриманні та самостійному вихованні біля матері ОСОБА_1 малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши місце його проживання: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, 18.06.2024 року, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 , було подано зустрічну позовну заяву до позивача за первісним позовом, ОСОБА_1 де третя особа яка не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Білківської сільської ради як Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про визначення місця проживання дитини, свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 19.

Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після укладення шлюбу прізвище дружини - Митровцій.

Як стверджує позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 наприкінці 2021 року шлюбні віносини з відповідачкою за зустрічним позовом було припинено. Син ОСОБА_3 , з моменту припинення фактичних шлюбних стосунків проживає з ним та перебуває на його повному утриманні та вихованні, що підтверджується актом обстеження по факту проживання сім`ї складеним відповідальними особами Іршавської міської ради 26.07.2023 року за № 59.

Фактично наразі як зазначив позивач за зустрічним позовом, ним створені всі належні та необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини і всі питання щодо виховання сина вирішуються ним самостійно без участі та підтримку з боку ОСОБА_1 .

Як стверджує позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 за цей час відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 , не брала участі ні у вихованні, ні в матеріальному утриманні дитини. Вона ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, станом здоров`я, проте постійно стверджує через різних сторонніх осіб, що вона хоче сина забрати і не повернути його, мотивуючи свої дії наміром залишити сина проживати у себе.

Також, звернув увагу суду на те, що в травні 2022 року він ОСОБА_2 вже звертався до органу опіки та піклування Іршавської міської ради із заявою про вирішення спору стосовно доцільності визначення місця проживання нашого сина ОСОБА_3 .

На засіданні органу опіки та піклування Іршавської міської ради 26.05.2022 року було проведено розгляд його заяви стосовно визначення місця проживання дитини разом зі мною. Комісія зробила висновок про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 за адресою мого проживання АДРЕСА_2 .

Однак ОСОБА_1 , не визнає зазначене рішення органу опіки та піклування Іршавської міської ради погрожує забрати дитину, тобто не визнає права нашої дитини і мого права на спільне проживання, що вносить невизначеність у наші відносини.

ОСОБА_2 зазначив, що працює інженером-землевпорядником в приватного підприємця ОСОБА_4 , та має від даної роботи непоганий дохід.

Позивач за первісним позовом вона ж відповідач за зустрічним ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, натомість подала до суду заяву про визнання зустрічного позову, зазначила, що заявлені вимоги ОСОБА_2 до неї ОСОБА_1 про залишення на утриманні та самостійному вихованні свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька, ОСОБА_2 ,визнає повністю. (а.с. 64)

Відповідач за первісним позовом, він же позивач за зустрічним ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 66), стосовно основного позову то такий визнав частково в частині розірвання шлюбу (а.с. 65).

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Іршавської міської ради в судове засідання не з`явився подав суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутності їхнього представника.(а.с. 61)

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази, що були надані сторонами, суд дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 19.

Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, по причині несумісності характерів та різних поглядів на життя. Позивач за первісним позовом та відповідач за первісним позовом з кінця 2021 року не проживають разом, сторони припинили вести спільно господарство та бюджет, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги, відповідач не підтримують шлюбних відносин, шлюб існує формально, оскільки кожен з них живе своїм особистим життям, отже суд прийшов до висновку, що причини, які спонукали позивача за первісним позовом наполягати на розірванні шлюбу, є обгрунтованими. В зв`язку з чим приходить до висновку, що шлюб зареєстрований виконавчим комітетом Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 19 необхідно розірватирозірвати.

Також, суд встановив, що в сім`ї часто виникали та продовжують виникати непорозуміння, стосовно місця проживання малолітнього сина сторін, тривалий час сторони не можуть дійти взаємної згоди щодо місця проживання дитини.

Згідно тверджень позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 , вже тривалий час малолітній син ОСОБА_3 проживає з нею і вона виконує всі обов`язки необхідні для належного його утримання, забезпечує його всім необхідним, для нього створені належні умови для проживання та повноцінного розвитку. Також, остання зазначила, що відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, станом здоров`я, проте постійно стверджує через різних сторонніх осіб, що він хоче сина забрати і не повернути його, мотивуючи свої дії наміром залишити дитину проживати у себе.

Згідно тверджень ОСОБА_1 , вона переконана, що їхній син повинен проживати разом з нею, свого сина вона спроможна забезпечити всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров`я сина, його розвитком, виховує та піклуються про нього, позивач зазначила, що у неї з дитиною психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Мешкаючи з нею, дитина залишиться проживати у звичному для нього середовищі.

На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовна вимога про розірвання шлюбу за первіним позов підлягає до задовлення, оскільки на думку суду причини, які спонукали позивача настоювати на розірванні шлюбу є вагомими підставами для розірвання шлюбу, а подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, також в Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Стосовно вимоги про визначення місця проживання дітей, суд прийшов до висновку, що така до задоволення не підлягає, оскільки, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 не надано достатніх та допустимих доказів для можливості суду дійти до висновку, щодо задоволення позовної вимоги про визначення проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_1 , визначивши місце його проживання: АДРЕСА_1 .. Відповідно до ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про визначення місця проживання дитини, то дослідивши такий, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступних висновків.

Як вже було встановлено судом, під час спільного проживання у сторін народився син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син ОСОБА_3 , з моменту припинення фактичних шлюбних стосунків проживає з ним та перебуває на його повному утриманні та вихованні, що підтверджується актом обстеження по факту проживання сім`ї складеним відповідальними особами Іршавської міської ради 26.07.2023 року за № 59(а.с.47).

При досліджені доказів долучених до зустрічної позовної заяви, судом також було встановлено, що наразі фактично позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 здійснює догляд за сином, ним створені всі належні та необхідні умови для проживання та повноцінного розвитку дитини і всі питання щодо виховання сина вирішуються ним самостійно, що стверджується долученими до матеріалів справи характеристикою на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 48), характеристикою малолітнього ОСОБА_3 (а.с. 49), та довідкою виданою виконкомом Іршавської міської ради, про те що малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком за адресою АДРЕСА_2 та знаходиться на його повному утриманні.

Також, на підтвердження своїх вимог викладених у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 надано Висновок органу опіки та піклування Іршавської міської ради за №01-28/1161 з якого вбачається, що згідно проведеного службою у справах дітей Іршавської міської ради обстеження матеріально-побутових умов сім`ї гр. ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 від 24.05.2022 року з`ясовано, що малолітній проживає разом з батьком за даною адресою. Умови проживання хороші, хлопець забезпечений всім необхідним для нормального проживання, виховання та розвитку.

Батько дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання характеризується позитивно, матеріально забезпечений, працює у ФОП ОСОБА_4 .

Під час розмови з малолітнім було з`ясовано, що він бажає проживати разом з батьком за вищевказаною адресою.

Враховуючи зазначені обставини та відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування Іршавської міської ради вважає за доцільне проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Дослідивши долучені докази до матеріалів справи, а саме акт обстеження умов проживання характеристики та висновок органу опіки та піклування, який було враховано ухваленні рішення, суд прийшов до висновку, що визначення місця проживання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком, ОСОБА_2 в повній мірі буде відповідати інтересам дитини.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до п.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтями 141,150,153,155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17.

Згідно ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням пріоритетності прав та інтересів дитини, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найкращих умов для виховання, також, те, що відповідачем за зустрічним позовом, було надано до суду заяву про визнання позовної вимоги за зустрічним позовом, суд, за встановлених обставин, вважає за необхідне шлюб між сторонами розірвати та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , залишивши малолітнього сина на постійному вихованні та утриманні батька.

Керуючись ст.ст .4,12,19,83,175,177,184,259,263,265,268 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 141 СК України суд,-

Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини задовольнити частково.

Шлюб зареєстрований 26 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконавчим комітетом Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 19 розірвати.

В задоволенні інших позовних вимог за первісним позовом - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Іршавської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_2 , залишивши малолітнього сина на постійному вихованні та утриманні батька.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 16.08.2024 року.

Суддя: І.А. Даруда