Справа №487/5386/24
Провадження №2/487/2292/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Кузьменко В.В., за участі секретаря судового засідання Барської А.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ :

24.06.2024 року до суду надійшов позов адвоката Юрчак Я.І. в інтересах ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

24.06.2024 року надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів.

02.07.2024 року до суду надійшла уточнена позовна заява про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Позивач стверджує, що він є спадкоємцем після смерті вітчима, оскільки проживав однією сім`єю з спадкодавцем не менше 5 років до часу відкриття спадщини. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 . Інші спадкоємці після смерті ОСОБА_3 відсутні. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . 08.10.2021 року приватним нотаріусом Гавеля О.О. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . 19.06.2024 року цим же нотаріусом було складено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що позивачем не було надано жодних доказів родинних відносин. З урахуванням вище вказаного, позивач позбавлений можливості реалізації своїх спадкових прав, що є підставою для звернення до суду. Крім того, просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.07.2024 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання, витребувано копію спадкової справи.

23.07.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача, в якому зазначає, що позивач не надав доказів спільного проживання з спадкодавцем однією сім`єю. Просить праву розгляну без їх участі та врахувати позицію, викладену у відзиві.

25.07.2024 року від приватного нотаріуса Гавеля О.О. до суду надійшла копія спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 02.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_3 був його вітчимом, вважав його своїм батьком з 15 років. інших родичів не має. Позовну заяву просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомено належним чином, причини неявки суду не повідомлено. У відзиві просила розглядати справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданим Заводським районним у місті Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно акту про фактичне проживання від 21.06.2024 року, ОСОБА_1 проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю з 2013 року по час смерті спадкодавця включно, за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.06.2024 року, ОСОБА_1 було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки не було надано жодних доказів родинних стосунків із спадкодавцем.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були її сусідами, проживали поряд разом приблизно з 2013 року.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивач є її сусідом. Проживає в будинку вже дуже давно, бачаться досить часто з позивачем. Знала позивача та ОСОБА_3 з 2013 року.

Таким чином, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача.

Метою встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, тобто, такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Так, позивач позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю, а також визнання права власності в порядку спадкування.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Приймаючи до уваги те, що встановлення факту родинних відносин має для позивача юридичне значення, наявність доказів на підтвердження факту родинних відносин, суд вважає, що вимога позову щодо встановлення факту родинних відносин підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19виснував, що статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України.

Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У судовому засіданні встановлено, що від встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцями на час смерті залежить виникнення та зміна його її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцем за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1221ЦКУкраїни місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст.1217 ЦК України.

В силу ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини, за нормою ст.1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст.1222 ЦК України.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст.ст.1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч.2 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 13, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності в порядку спадкування- задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме не менш як 2013 року і включно по день відкриття спадщини, тобто станом на 15.05.2021 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на квартиру за АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Кузьменко