Справа № 530/1081/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

15.01.2024 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Тараненко Т.І., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Зінченка Г.В., представника відповідача акціонерного товариства "Полтаваобленерго", адвоката Коваленка І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків, в режимі відеоконференції з Гадяцьким районним судом Полтавської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", місце знаходження: м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, Полтавської області про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Зіньківський районний суд Полтавської області із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", місце знаходження: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 5, Полтавської області про захист прав споживачів.

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 07.11.2022 року було відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01.02.2023 року призначено по справі судовий розгляд.

03.01.2023 року представником відповідача подано відзив на позов, у якому зазначено, що 17.01.2022 року представники АТ Полтаваобленерго контролер групи технічного аудиту Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії Мільгевський Ю.М. та інженер групи технічного аудиту Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії Костенко О.В. прибули на об`єкт споживача ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення технічної перевірки вузла обліку. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомили споживача про те, що являються представниками АТ "Полтаваобленерго" та про необхідність провести технічну перевірку, пред`явили службові посвідчення № 21 та № НОМЕР_1 . Споживач ОСОБА_1 забезпечив їх доступ до свого об`єкта для обстеження вузла вимірювання, електроустановок та електропроводки. В тому числі, було оглянуто дроти які йдуть по горищу, де і виявлено порушення. На місці виявлення порушення було складено акт про порушення № 005014 від 17.01.2022 року, який підписаний двома представниками АТ Полтаваобленерго та ОСОБА_1 .. Про час і місце проведення комісії по розгляду акту про порушення споживачем ПРРЕЕ ОСОБА_1 був повідомлений під підпис, на засідання прибув. Представником відповідача зазначено, що протокол № 005014 відповідає вимогам чинних нормативних актів. Враховуючи вищевикладене представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позивачем ОСОБА_1 відповідь на відзив у встановлений чинним законодавством строк не подано.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, з`явився його представник, адвокат Зінченко Г.В..

В судове засідання в режимі відеоконференції з Гадяцьким районним судом Полтавської області з`явився представник відповідача Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", за довіреністю Коваленко І.І. позовні вимоги не визнав, послався на відзив який приєднано до матеріалів справи.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час.

Відповідно до рішення Ради Суддів України від 24 лютого 2022 року № 9 щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні Верховна Рада України 24 лютого 2022 року на позачерговому засіданні запровадила воєнний стан через вторгнення Росії в Україну.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінено територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місце знаходження судів.

Рада суддів України вирішила звернути увагу усіх судів України, що навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану робота судів не може бути припинена, тобто не може бути обмежено конституційне право людини на судовий захист.

З урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендувати зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Заслухавши представника позивача, який підтримав свої вимоги, представника відповідача, який не визнав позовні вимоги, зачитавши позовну заяву, допитавши свідків та дослідивши наявні матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов"язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов"язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов"язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об"єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз"яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов"язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов"язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов"язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України, встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов"язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов"язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов"язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов"язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об"єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено нормою ст. 3 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_1 , являється побутовим споживачем електричної енергії на точці обліку належного йому житлового будинку по АДРЕСА_1 , де він постійно проживає і зареєстрований у встановленому Законом порядку.

Як вказує позивач та не оспорюється сторонами, в листопаді 2021 року до нього додому прийшли двоє невідомих, які сказали, що вони працівники Зіньківського відділу AT «Полтаваобленерго» і їм необхідно перевірити електролічильник та електропроводку.

Позивач показав їм де встановлено електролічильник і вони близько години щось там дивились і напевно перевіряли, що саме достовірно невідомо, бо вони конкретно нічого не сказали позивачеві і він у них не допитувався, після чого вони сказали позивачеві, що все гаразд і пішли. В подальшому 17 січня 2022 року до позивача додому знову прийшли двоє працівників Зіньківського відділу AT «Полтаваобленерго», які з невідомо яких причин та підстав здійснили перенесення місця розміщення лічильника електричної енергії, при цьому ніяких документів щодо проведення зміни місця розміщення точки обліку електричної енергії в його будинку працівники оператора системи в присутності позивача не складали і йому не надавали та суду не надано. Через деякий час по тому позивачеві зателефонували по мобільному телефону та повідомили про те, що йому необхідно з`явитись до Зіньківського відділу AT «Полтаваобленерго», а коли він туди приїхав 31.01.2022 року, то йому було вручено копію протоколу засідання комісії з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ за №005014 від 17.01.2022 року разом із копією акта про порушення №005014 від 17.01.2022 року і розрахунком обсягу та вартості електроенергії, начебто не облікованої в наслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та рахунком на оплату за №13 від 31.01.2022 року на суму 119523,43 грн. (а.с.14).

17.01.2022 р. працівниками АТ «ПОЛТАВАОБЛЕНЕРГО» ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з участю споживача ОСОБА_1 о/ НОМЕР_2 , було складено Акт про порушення № 005014, в якому зазначено, що перевіркою встановлено, що в АДРЕСА_1 порушено облік електричної енергії : «Порушення п. 1.21, п. 2.3.1, п. 5.5.5.1, п. 8.2.4 ПРРЕЕ, п. 6,1, розділ 5ККОЕЕ, п. 11.9.1, п. 11.9.2 КСР самовільне підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи поза розрахунковими засобами обліку електроенергії з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано дротом від ввідного проводу до електропроводки споживача, що призвело до несанкціонованого відбору електроенергії. Виявити порушення при контрольному огляді можливості не було. Позивачем надано як доказ копію такого акту (а.с. 25-26).

Також в цьому акті зазначається, що до нього додаються: 1. Схема електроживлення споживача. 2. Акт тимчасового збереження речового доказу. Акт виміру зразка дроту. 5. Фотовідеофільм.

Як вбачається з протоколу № 005014 засідання комісії по розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ від 17.01.2022, на засіданні було розглянуто акт про порушення № 005014 від 17.01.2022 р. та розрахунок обсягу та вартості е/е, прийнято рішення нарахування провести за період 365 днів з 17.01.2021 р. по 17.01.2022 р. згідно з п. 6 та за формулою … глави 8.4. ПРРЕЕ «Визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ». (а.с. 14).

Позивачем було направлено операторові системи відповідну письмову вимогу про розгляд суперечки в порядку вирішення суперечок передбаченому пунктом 10 Кодексу комерційного облікуелектричної енергії, яка була отримана оператором системи - AT «Полтаваобленерго» 04.04.2022 року, що підтверджується інформацією розміщеною на офіційному інтернет сайті «Укрпошта», щодо відстеження рекомендованого поштового відправлення (трекномер 108) ( а.с.18-21).Однак, по даний час його письмова вимога про розгляд суперечки в порядку вирішення суперечок передбаченому пунктом 10 Кодексу комерційного обліку електричної енергії оператором системи не розглянута і ніякого рішення по ній позивачеві не надходило.

Натомість, позивачеві по почті надійшла претензія відповідача про стягнення грошових коштів на суму 119523,43 грн. за підписом начальника Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії AT «Полтаваобленерго», в якій заявлена до нього претензія обґрунтовується з посиланням на рішення комісії з розгляду акта про порушення оформленого протоколом від 17 січня 2022 року ( а.с.22).

Свідок ОСОБА_2 пояснив, що працює інженером технічного аудиту Зіньківської дільниці Миргородської обєднаної філії АТ «Полтаваобленерго» та проводив технічну перевірку електричної мережі. Прийшовши до господарства ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 допустив їх до лічильника, при огляді вони виявили самовільне підключення, в результаті чого складено акт про порушення № 005014 від 17.01.2022 року.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що працює інженером групи технічного аудиту, Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго» та проводив технічну перевірку електричної мережі. Прийшовши до господарства ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 допустив їх до лічильника, при огляді вони виявили самовільне підключення, в результаті чого складено акт про порушення № 005014 від 17.01.2022 року.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що працює провідним фахівцем керівником групи ФКВ Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії АТ «Полтаваобленерго». 17.01.2022 року була членом комісії з розгляду акта № 005014 про порушення споживачем ОСОБА_1 . ПРЕЕ. За результатами засідання було прийнято рішення провести нарахування за період 365 днів з 17.01.2021 р. по 17.01.2022 р. згідно з п. 6 та за формулою … глави 8.4. ПРРЕЕ «Визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ».

Наведені факти свідчать, що предметом позовних вимог є визнання нечесною і агресивною застосовану відповідачем по відношенню до позивача підприємницьку практику, яка полягає у фальсифікації працівниками відповідача факту наявності порушення ПРРЕЕ споживачем та заборонити відповідачеві в подальшому застосовувати до позивача нечесну і агресивну підприємницьку практику, визнання недійсним акту про порушення №005014 від 17.01.2022 року, визнання протиправним і скасування прийнятого комісією Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії AT «Полтаваобленерго» в резолютивній частині протоколу №005014 засідання комісії з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ від 17.01.2022 року, зобов`язання відповідача лічильник електричної енергії в домоволодінні позивача, місце розміщення якого було незаконно перенесено працівниками відповідача, повернути на його попереднє місце розміщення та стягнути 10 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу.

За змістом п.п. 5.1.1 п. 5.1 ПРРЕЕ оператор системи має право, зокрема, проводити (за пред`явленням представником службового посвідчення) обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза засобами вимірювання та інших порушень, що викликають неправильне вимірювання обсягів споживання електричної енергії, а також складати акти про невідповідність дій (бездіяльності) споживача умовам договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії та порушення вимог законодавства України у сфері енергетики.

Відповідно до приписів п.п. 8.2.5. п. 8.2 ПРРЕЕ у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів без облікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил.

В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил та всі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії параметри, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення.

Акт про порушення підписується представником (представниками) оператора системи, який (які) брав участь у перевірці та споживачем (представником споживача) або іншою особою, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи).

В акті про порушення заповнюються всі графи та рядки без пропусків. Виправлення чи підчищення не допускаються. Текст повинен бути однозначним, без можливості подвійного тлумачення.

За таких обставин в діях відповідача вбачаються численні грубі порушення вимог ПРРЕЕ, Кодексу комерційного обліку електричної енергії та Закону України «Про захист прав споживачів», а саме:

Згідно абзацу 1, пункту 8.4.1. ПРРЕЕ, оператор системи визначає обсяг та вартість електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення цих Правил та/або виявлення фактів безоблікового споживання електричної енергії, самовільного підключення до об`єктів електроенергетики і споживання електричної енергії без засобів вимірювальної техніки, відповідно до вимог цієї глави.

Відповідно абзацу 1, пункту 8.4.2. ПРРЕЕ, визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії здійснюється оператором системи на підставі акта про порушення, складеного у порядку, визначеному цими Правилами.

Акт про порушення складається у присутності споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) представниками енергопостачальника, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень на місці виявлення порушень (пункт 8.2.5 глави 8.2 розділу VIII Правил).

Працівники оператора системи перед складанням акта про порушення зобов`язані повідомити споживача про його право внести зауваження та заперечення до акта, викласти мотиви своєї відмови від його підписання, або підписати його без зауважень та пропозицій.

Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається, або надсилається споживачеві.

В даному випадку представники оператора системи своїх службових посвідчень не пред`являли, про складання акта про порушення, як і про сам факт наявності якихось порушень під час перевірки позивачеві нічого не повідомляли, і про його право внести зауваження та заперечення до акта, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень та пропозицій, нічого не роз`ясняли, ніякого акта про порушення в будинку позивача і у його присутності вони не складали, де коли і ким він насправді був складений достовірно невідомо, як невідомим і те чи пройшли представники оператора системи відповідне навчання та інструктаж і чи взагалі вони мали таке право згідно з їх посадовою інструкцією - достовірно нічого взагалі невідомо.

Як вже було вище зазначено, копію акта про порушення, працівники оператора системи вручили позивачеві 31.01.2022 року, в приміщенні Зіньківської дільниці разом із протоколом, розрахунком і рахунком, при цьому копія акта про порушення складена таким чином, що вона фактично не читається і про що у ньому йдеться розібрати достовірно неможливо, а тому отримуючи копію акта про порушення позивач його не підписував.

За таких обставин в протиправних діях працівників оператора системи вбачається порушення вимог ПРРЕЕ щодо порядку складання актів про порушення.

Згідно положень ПРРЕЕ, якщо споживач не підписав акта про порушення, документ може вважатися дійсним виключно за умови: що його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи та не заінтересована особа (представник житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборна особа будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення або представник органу місцевого самоврядування, інший споживач тощо) за умови посвідчення цієї особи, або якщо його підписали більше одного уповноваженого представника оператора системи, а відмова споживача підписувати акт про порушення підтверджується відеозйомкою.

В даному випадку акта про порушення підписаний тільки двома представниками оператора системи і достовірно невідомо чи взагалі вони були уповноважені його підписувати, ніяких підписів не заінтересованих осіб (представників житлово-експлуатаційної організації, балансоутримувача або управителя будинку, виборних осіб будинкового, вуличного, квартального чи іншого органу самоорганізації населення, або представника органу місцевого самоврядування) в наявності немає.

За таких обставин, складений відносно позивача акт про порушення №005014 від 17.01.2022 року, за Законом взагалі вважається недійсним.

Як вбачається за змістом протоколу №005014 засідання комісії з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ від 17.01.2022 року комісією Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії AT «Полтаваобленерго» у складі голови комісії Черняк Олексія Олексійовича, заступника начальника з розподілу е/е та членів комісії провідного фахівця керівника групи ФКВ Тютюнник Т.Г., інженера ГТА ОСОБА_5 , майстра виробничої дільниці ОСОБА_6 , було розглянуто акт про порушення №005014 від 17.01.2022 року, з метою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої в наслідок порушення споживачем ПРРЕЕ, яка підлягає оплаті споживачем.

В резолютивній частині вищезазначеного протоколу було прийнято рішення: нарахування провести за період 365 днів з 17.01.2021 року по 17.01.2022, згідно з пунктом 6 глави 8.4. ПРРЕЕ «Визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ». Всього підлягає до сплати за не обліковану активну електроенергію, сума - 119523,43 грн..

Вищезазначений протокол не відповідає вимогам закону, оскільки не підписаний всіма членами комісії, а надана позивачеві його копія не засвідчена належним чином у встановленому Законом порядку, не містить інформації про розпорядчий акт оператора системи, яким створено комісію з розгляду актів про порушення та вміщає в собі завідомо неправдиву інформацію про фактичні обставини.

Позивач не погоджується із зазначеним протоколом та прийнятим ним рішенням і вважає, що дії працівників оператора системи є протипраними і незаконними.

Згідно пункту 8.2.6. ПРРЕЕ розгляд актів порушення здійснюється комісією з розгляду актів про порушення, яка створюється оператором системи і має складатися не менше ніж з трьох уповноважених представників оператора системи.

Споживач має бути повідомлений про час і дату засідання комісії не пізніше ніж за 7 робочих днів до призначеного дня засідання і має право бути присутнім на засіданні комісії.

Якщо споживач, або представник споживача відмовився від отримання акта про порушення (в якому визначено місце, час та дату проведення засідання комісії), або окремого повідомлення із зазначенням місця, часу і дати засідання комісії, тоді оператор системи направляє споживачу повідомлення щодо засідання комісії (рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу, визначену в даних щодо споживача, наявних в оператора системи).

У такому разі оператор системи має право розглянути акт про порушення на засіданні комісії, яке має відбутися по закінченню 30 календарних днів від дати направлення споживачу такого повідомлення.

Рішення комісії оформлюється протоколом. Разом з протоколом споживачу надаються розрахунок величини вартості та розрахункові документи для оплати не облікованої електричної енергії та/або збитків.

В даному випадку позивач не був належним чином повідомлений у встановленому Законом порядку і строки про дату, час та місце засідання комісії, так-як копію акта про порушення (в якому визначено місце, час та дата проведення засідання комісії) позивач отримав від представників оператора системи тільки 31.01.2022 року і ніяких повідомлень, щодо місця, часу та дати проведення засідання комісії від оператора системи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця проживання позивача йому не надходило.

Таким чином вбачається порушення оператором системи вимог ПРРЕЕ, щодо порядку та строків повідомлення споживача про місце, час та дату проведення засідання комісії, а також щодо порядку та строків розгляду актів про порушення.

Позивач вказує, що в протоколі зазначена завідомо неправдива інформація про те, що начебто позивача запрошувалось на засідання комісії з розгляду складеного відносно нього акта про порушення №005014 від 17.01. 2022 року, що взагалі є відвертою неправдою.

Також в протоколі зазначається про те, що начебто споживач порушив «Правила роздрібного ринку електричної енергії» шляхом самовільного підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку.

Однак ніякої електропроводки до електричної мережі оператора системи поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку позивач самовільно не підключав і нічого про це не знав і не знає.

До електропроводки мали доступ тільки працівники оператора системи, які міняли місце розміщення електролічильника, при чому без будь-яких свідків і з невідомих причин вони нікого не викликали, для здійснення фіксації факту начебто наявності самовільного підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи.

Позивач зазначає, що окрім працівників оператора системи більш ніхто не бачив факту наявності виявленого ними ж порушення, причому працівники оператора системи про наявність начебто виявленого ними факту порушення відразу не повідомили позивача і акт про порушення в його присутності, і у його будинку, як те передбачено вимогами ПРРЕЕ, чомусь не складали, а отже є об`єктивні сумніви відносно того, що взагалі мав місце факт наявності якихось порушень і все це просто химерні вигадки працівників оператора системи, які шляхом застосування недобросовісної підприємницької практики, без присутності будь-яких свідків, могли потайки, самі створити вдавану видимість начебто наявності несанкціонованого підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи поза розрахунковим засобом обліку електричної енергії з порушенням схеми обліку оператора системи, а потім написати акт про порушення, в якому зазначити про те, що начебто вони виявили і усунули порушення, яких у дійсності взагалі не було, оскільки окрім самих працівників оператора системи більш ніхто не бачив.

Таким чином, з боку оператора системи по відношенню до позивача вбачається застосування нечесної і агресивної підприємницької практики, що є прямим порушенням прав споживачів.

Отже, немає ніяких законних підстав, вважати доведеним у встановленому Законом порядку, факту вчинення позивачем, як побутовим споживачем електроенергії, взагалі будь-яких порушень ПРРЕЕ, а тому немає ніяких законних підстав для здійснення оператором системи визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії.

Щодо розрахунку обсягу та вартості електроенергії, не облікованої в наслідок порушення споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та рахунку №13 від 31.01.2022 року на суму 119523,43 грн., то вони не відповідають вимогам для документів первинного бухгалтерського обліку встановленим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» оскільки, не містять обов`язкових реквізитів передбачених для даного виду документів первинного бухгалтерського обліку, складені невідомо коли і ким, не містять підписів посадових осіб оператора системи і не засвідчені його печаткою, а отже за Законом, є нікчемними і не тягнуть за собою жодних цивільно-правових наслідків.

Підводячи підсумки досліджених матеріалів справи, суд приходить до висновку, що суду надано договір укладений позивачем та ВАТ " Полтаваобленерго" від 18.02.2004 року наданий представником відповідача. Відповідно до п.9.1 даного договору, він укладений на 3 роки та вважається продовженим на один рік. Іншого терміну в договорі не зазначено. (а.с.191-193).

Свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є працівниками АТ " Полтаваобленерго" вказали, що проводили технічну перевірку електричної мережі. Прийшовши до господарства ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 допустив їх до лічильника. А далі вони виявили самовільне підключення на горищі. Свідки та представник відповідача суду не надали доказів, на які вони посилаються, що позивач добровільно допустив їх перевіряти провода на горищі. Такої письмової заяви від позивача, в матеріалах справи немає.

Позивач, в судовому засідані заявляв, що категорично не давав дозволу працівникам АТ "Полтаваобленерго" залазити на своє горище.

Зі слів свідків, проводилася фіксація самовільного підключення позивачем, але даного доказу суду не було надано як і тих документів, які дають їм право використовувати власні засоби . Вакті про порушення №005014 відсутні відмітки про долучення дисків або фотоматеріалів. В додатку записано: "фотоматеріал "Redmi Note 8 T". Відповідно до чинного законодавства, матеріали, зафіксовані засобами аудіо- фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

В зв`язку з викладеним, суд не може приймати до уваги фото на аркуші справи №82 як доказ, оскільки не зазначений носій інформації складений невідомою особою, на невідомому пристрої, невідомо що відображено на фото і де саме, не зазначений в акті перевірки, як доказ з записом фіксування подій при здійсненні інспекційного заходу.

Суд також зазначає, що дозвіл на проведення перевірки в матеріалах справи відсутній. Правомірність перебування свідків у даному населеному пункті відповідачем не відомо. Направлення про проведення заходу в даному населенному пункті відповідачем не надано. В зв`язку з цим працівники АТ " Полтаваобленерго" вийшли за межі своїх повноважень та в своїх діях мають ознаки зловживання своїм службовим становищем. Вони не є оперативним працівниками відповідно до Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність».

Відповідно до ст.. 5 Закону України « Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність здійснюється оперативними підрозділами:

Національної поліції - підрозділами кримінальної та спеціальної поліції;

Державного бюро розслідувань - оперативними, оперативно-технічними, внутрішнього контролю, забезпечення особистої безпеки;

Служби безпеки України - контррозвідкою, військовою контррозвідкою, захисту національної державності, спеціальними підрозділами но боротьбі з корупцією та організованою злочинністю, оперативно-технічними, внутрішньої безпеки, оперативного документування, боротьби з тероризмом і захисту учасників кримінального судочинства та працівників правоохоронних органів;

Служби зовнішньої розвідки України - агентурної розвідки, оперативно-технічними, власної безпеки;

Державної прикордонної служби України - розвідувальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державною кордону (агентурної розвідки, оперативно-технічним, власної безпеки), підрозділами забезпечення внутрішньої безпеки та власної безпеки, оперативного документування, оперативно-розшуковими та оперативно-технічними;

управління державної охорони - підрозділом оперативного забезпечення охорони виключно з метою забезпечення безпеки осіб та об`єктів, щодо яких здійснюється державна охорона;

органів доходів і зборів - оперативними підрозділами податкової міліції та підрозділами, які ведуть боротьбу з контрабандою;

органів і установ виконання покарань та слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України;

розвідувального органу Міністерства оборони України - оперативними, оперативно-технічними, власної безпеки;

Національного антикорупційного бюро України - детективів, оперативно- технічними, внутрішнього контролю.

Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється.

Враховуючи, що фото, яке направлено працівниками АТ "Полтаваобленерго" зроблено без представлення працівника, який здійснював фотофіксацію, та надання ним своїх даних, де здійснювалася фіксація, на основі яких документів, коли вона здійснювалася, суд приходить до висновку що працівники АТ "Полтаваобленерго" проводили оперативно-розшукову діяльність, яка їм заборонена на території Полтавської області.

Свідки, які є працівниками АТ "Полтаваобленерго" не змогли пояснити суду, чому, під час виявлення порушення, як вони вказують, позивачем не було викликано працівників старостату та не повідомлено працівників поліції.

Також, в судовому засідані свідки не змогли пояснити, як вони, перебуваючи на вулиці виявили в господарстві ОСОБА_1 безоблікове споживання електичної енергії. Перебуваючи в господарстві, позивача, свідки не виявлили електроустановку, до якої було підключено ввідний дріт, що призвело до несанкціонованого відбору електроенергії. Також не надано доказів, що при включенні навантаженя, механізм лічильника не змінювався. Тобто, працівники АТ "Полтаваобленерго" маючи таку можливість, не здійснили таку перевірку та не продемонстрували споживачу. Також не було надано до суду схему обліку засобом електричної енергії, що призвело, як вказано відповідачем підключення електропроводом до електричної мережі оператора системи поза розрахунковим засобом обліку електроенергії.

Суд критично оцінює акти про порушення №005014, так як копія даного акта та дублікат, які надані відповідачем, АТ "Полтаваобленерго" не є тотожними, що можна виявити без спеціальних знань. А саме: тект заповнення копії акта про порушення 005014 має явні неточності: заповнення 3 відомості про комутаційні апарати в копії третій та четвертий рядок зміщені в сторону, а в дублікаті записано в стовпчик. В графі підписи представників оератора системи, маються різні підписи в копії та дублікаті. В графі з актом про порушення ознайомлений в копії підпис відсутній, в дублікаті є. В графі дані про свідків в копії записано, що свідки відсутні, а дублікаті стоїть підпис. В графі до акта додається заповнено в копії - два пункти, а в дублікаті записано три пункти. Окрім того, при накладені копії та дубліката, мається не співпадання по заповненню самого акта що вказує, що відповідачем надано різні документи.

Представник відповідача та свідки, які були допитані в судовому засідані, незмогли пояснити дану відмінність, хоча при цьому вони не заперечували, що дані акти виписані свідками.

В матеріалах справи протокол комісії АТ "Полтаваобленерго" не містить взагалі ніякої інформації про розпорядчий документ оператора системи, яким було створено комісію. Як було встановлено в судовому засіданні, комісія з розгляду акта про порушення була створена рішенням Миргородської об`єднаної філії AT «Полтаваобленерго».

Як вказав, представник відповідача, позивач був присутній на засіданні комісії з розгляду актів про порушення, про що повинна бути проведена фіксація засідання. В судове засідання представник відповідача не зміг надати даного відео засідання комісії про розгляд акта про порушення 005014 де був присутній позивач.

Протокол комісії не підписаний всіма членами комісії, які мали бути на засіданні комісії та підписувати його, а також відповідач не надав суду відеозапису з фіксацією проведення засідання комісії, що дає підстави вважати, що насправді ніякого засідання комісії у встановленому Законом порядку не проводилось.

Згідно пункту 8.2.6. ПРРЕЕ, розгляд актів порушення здійснюється комісією з розгляду актів про порушення, яка створюється оператором системи.

Відповідно пункту 56 ст.. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу, - це юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Відповідно до ст.81 ч 4 ЦПК України, у разі не надання таких доказів суду, суд визнає відсутність події встановленою.

Відповідач має право на провадження господарської діяльності, згідно ліцензії, яку не було надано в судовому засідані.

Із вищезазначеного слідує, що внаслідок допущених представниками (працівниками) оператора системи порушень вимог і правил встановлених положеннями ПРРЕЕ, комісією у вищезазначеному протоколі було прийняте протиправне рішення про проведення нарахування начебто необлікованої електроенергії, яке є незаконним, так-як факт порушення споживачем ПРРЕЕ та наявності будь-яких економічних збитків є недоведеним.

Відповідно п. 10.1.1. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, будь-яка суперечка між двома або більше сторонами, яка виникає у зв`язку з виконанням цього Кодексу та нормативних документів, що розроблені АКО, повинна бути розглянута керівництвом або уповноваженими представниками сторін після отримання письмової вимоги будь-якої із сторін.

Згідно пункту 8.3.11. ПРРЕЕ, учасник роздрібного ринку розглядає звернення/скаргу/претензію в найкоротший строк, але не більше 30 календарних днів з дати отримання звернення/скарги/претензії, якщо менший строк не встановлено чинним законодавством, цими Правилами, Кодексом системи передачі та Кодексом системи розподілу.

Відповідно п. 10.1.4. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, у разі недосягнення сторонами згоди вирішення зазначених суперечок проводиться АКО, Регулятором або в судовому порядку.

Згідно пункту 8.2.7. ПРРЕЕ, спірні питання, які виникають між сторонами при складанні акта про порушення та/або визначенні обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, вирішуються Регулятором, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в електроенергетичному комплексі, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду (контролю) в галузі електроенергетики відповідно до компетенції, енергетичним омбудсменом та/або судом.

Згідно п. 8.3.20. ПРРЕЕ, розгляд скарг побутових та малих непобутових споживачів на дії чи бездіяльність суб`єктів роздрібного ринку, вирішення спорів між ними здійснюються енергетичним омбудсменом у порядку, встановленому законодавством України, та Регулятором у межах його повноважень, а також вирішуються у судовому порядку.

Відповідно ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Із вищезазначеного слідує, що взаємовідносини між оператором системи та споживачем електричної енергії щодо послуг електропостачання підпадає під дію положень Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно частини 1, 2, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до Закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів.

За змістом ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання, або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Держава створює умови для здобуття споживачами потрібних знань з питань реалізації їх прав. Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди. Захист прав споживачів у сфері безпечності та якості харчових продуктів, інформування про їх властивості, у тому числі маркування, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та якості харчових продуктів.

Як передбачено нормою ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Згідно пункту 14) частини 1, ст.. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність, або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає, або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно ст.. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Встановлений перелік форм підприємницької практики вводить споживача в оману або є агресивною не є вичерпним.

У зв`язку з тим, що письмову вимогу про розгляд суперечки, в порядку вирішення суперечок передбаченому пунктом 10 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, оператором системи не було розглянуто і ніякої відповіді на неї позивач не отримував, так само як і запитуваних документів, операторові системи було направлено адвокатський запит №01/07-22 від 12.07.22 року із вимогою надати належним чином засвідчені копії наступних документів: Акт про порушення №005014 від 17.01.2022 року відносно побутового споживача ОСОБА_1 , складений таким чином, щоб його можливо було прочитати; Акт, чи інший документ про перенесення точки обліку електричної енергії в будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ; Засвідчену та узгоджену у встановленому Законом порядку проектно-технічну документацію на зміну місця розташування точки обліку електричної енергії (електролічильника) в будинку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 ;Рішення оператора системи про створення комісії з розгляду актів про порушення, яка розглядала Акт про порушення №005014 від 17.01.2022 року відносно побутового споживача ОСОБА_1 .

У відповідь на зазначений адвокатський запит оператором системи було надано лист від 21.07.2022 року №04-34/13762, щодо надання інформації, в якому зазначено, що оператор системи надає копії наступних документів: Акт про порушення від 17.01.2022р. №005014 з додатками на 5 аркушах в 1 примірнику; Акт №2 від 18.01.2022р. виконаних робіт з технічної перевірки, заміни, збереження пломб розрахункового засобу обліку на 2 аркушах в 1 примірнику; Витяг з типового проектного рішення на улаштування однофазного розрахункового вузла обліку електричної енергії електроустановок потужністю до 16,0 кВт (включно) на 5 аркушів в 1 примірнику.

Що стосується позовної вимоги стосовно визнання недійсним акту про порушення № 005014 від 17.01.2022 року, то суд виходить з наступного:

Відповідно до п. 8.2.5 ПРРЕЕ у разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником оператора системи, від якого споживач одержує електричну енергію, порушень цих Правил, у тому числі фактів безоблікового споживання електричної енергії, на місці виявлення порушення у присутності споживача (представника споживача) або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки (за умови посвідчення цієї особи), оформлюється акт про порушення згідно з формою, наведеною в додатку 8 до цих Правил.

Акт про порушення складається представниками оператора системи, які мають таке право згідно з посадовою інструкцією, пройшли відповідне навчання та інструктаж, після пред`явлення ними службових посвідчень.

В акті про порушення мають бути зазначені зміст виявленого порушення з посиланням на відповідні пункти цих Правил та всі необхідні для визначення обсягу та вартості необлікованої електричної енергії параметри, що характеризують електроустановку споживача, схему підключення електроустановки споживача та її графічне зображення із зазначенням: меж балансової належності; перерізів та матеріалу всіх проводів (кабелів), наявних у схемі підключення; номінальної сили струму спрацювання комутаційних апаратів, задіяних у схемі підключення; фазування лічильника на дату оформлення акта про порушення.

Споживачі, представники оператора системи, інші особи, присутні при перевірці, під час здійснення перевірки електроустановок мають право здійснювати фото- та відеозйомку для фіксації виявлених порушень та/або відмови споживача (представника споживача або іншої особи, яка допустила представників оператора системи на об`єкт (територію) споживача для проведення перевірки) підписувати акт про порушення, про що зазначається в акті про порушення.

В акті про порушення заповнюються всі графи та рядки без пропусків. Виправлення чи підчищення не допускаються. Текст повинен бути однозначним, без можливості подвійного тлумачення.

В акті зазначаються заходи, яких було вжито або яких необхідно вжити для усунення допущених порушень.

Акт про порушення складається у двох примірниках, один з яких передається або надсилається споживачеві.

Відповідно до п 8.2.6. ПРРЕЕ на підставі акта про порушення уповноваженими представниками оператора системи під час засідань комісії з розгляду актів про порушення визначаються обсяг необлікованої електричної енергії та сума завданих споживачем збитків.

Комісія з розгляду актів про порушення створюється оператором системи і має складатися не менше ніж з трьох уповноважених представників оператора системи.

Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів про порушення.

Спірний акт про порушення № 005014 від 17.01.2022 року складений представниками оператора ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та перевіркою встановлено, що в АДРЕСА_1 порушено облік електричної енергії : «Порушення п. 1.21, п. 2.3.1, п. 5.5.5.1, п. 8.2.4 ПРРЕЕ, п. 6,1, розділ 5ККОЕЕ, п. 11.9.1, п. 11.9.2 КСР самовільне підключення електропроводки до електричної мережі оператора системи поза розрахунковими засобами обліку електроенергії з порушенням схеми обліку. Самовільне підключення виконано дротом від ввідного проводу до електропроводки споживача, що призвело до несанкціонованого відбору електроенергії. Виявити порушення при контрольному огляді можливості не було. Позивачем надано як доказ копію такого акту (а.с. 25-26).

Суд зазначає, що акт про порушення № 005014 від 17.01.2022 року є лише фіксацією порушення, яке було виявлено під час проведення перевірки, а оскарження самого лише факту складення такого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав. Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом) під час вирішення іншого спору, зокрема щодо відшкодування матеріальних збитків, при вирішенні якого, суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зазначена вимога стосовно визнання недійсним акту про порушення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім цього, слід звернути увагу на те, що ніякого рішення оператора системи про створення комісії з розгляду актів про порушення, яка розглядала Акт про порушення № 005014 від 17.01.2022 року відносно побутового споживача ОСОБА_1 не існує, а отже комісія з розгляду актів про порушення, для розгляду Акту про порушення №005014 від 17.01.2022 року відносно побутового споживача ОСОБА_1 , взагалі не була створена.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення.

Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Щодо інших доводів сторін, то Європейський суд з прав людини неодноразово зазначає (Рішенням ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 (заява № 4909/04, п. 58 Рішення)), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, п. 29).

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст.12,13,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд, тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За таких обставин вимоги позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.

За приписами ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовкою до їх розгляду.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач по справі звільнений від сплати судового збору.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу та витрат пов`язаних з оцінкою майна, то суд приходить до наступного: Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» п. 47, 48 також роз`яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у статті 133, статтях 137, 141 ЦПК України. Витрати на правничу допомогу, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Ці самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги від 21.02.2022 року, копію додаткової угоди №1 до договору про надання правничої допомоги від 21.02.2022 року (а.с. 38,39).

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно матеріалів справи, 21.02.2022 року між адвокатом Зінченко Г.В. та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги (а.с.38). Відповідно до додаткової угоди №1 до договору сторони домовились, що розмір винагороди становить 10000 грн. за договором про надання правової допомоги (а.с.39).

Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та керуючись положеннями ст. 89 ЦПК України, суд діючи за своїм внутрішнім переконанням, вважає, що заявлений розмір вартості послуг за професійну допомогу є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, але беручи до уваги кількість судових засідань, в яких приймав участь представник позивача адвокат Зінченко Г.В., слід визначити розмір витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн..

Суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючисьст. ст. 3, 10,15,18,30, 57-61,81, 88,141,210, 212-223 ,258-259,263-265,352,354,355 ЦПК України , Законом України "Про захист прав споживачів",ЗУ "Про судовий збір", суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", місце знаходження: м.Полтава, вул.Старий Поділ, 5, Полтавської області про захист прав споживачів задоволити частково.

Визнати нечесною і агресивною застосовану відповідачем по відношенню до позивача підприємницьку практику, яка полягає у фальсифікації працівниками відповідача факту наявності порушення ПРРЕЕ споживачем та заборонити відповідачеві в подальшому застосовувати до позивача нечесну і агресивну підприємницьку практику.

Визнати протиправним і скасувати прийняте комісією Зіньківської дільниці Миргородської об`єднаної філії AT «Полтаваобленерго» в резолютивній частині протоколу № 005014 засідання комісії з розгляду акта про порушення споживачем ПРРЕЕ від 17.01.2022 року рішення: «Нарахування провести за період 365 днів з 17.01.2021 року по 17.01.2022, згідно з пунктом 6 глави 8.4. ПРРЕЕ «Визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення ПРРЕЕ». Всього підлягає до сплати за не обліковану активну електроенергію, сума - 119523,43 грн.».

Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", місце знаходження: м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, Полтавської області, на користь держави судовий збір в сумі 1984 (одна тисяча дев"ятсот вісімдесят чотири) грн. 80 коп..

Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", місце знаходження: м. Полтава, вул. Старий Поділ, 5, Полтавської області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 (одну тисячу) грн. судових витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Написано власноручно.

Повний текст рішення виготовлено 24 січня 2024 року.

Суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області С.Р. Должко