справа № 462/5942/23
УХВАЛА

25 січня 2024 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання Шостак К.Р.,

справа № 462/5942/23

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Львові мирову угоду у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ квартири,

за участю представника представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 ,

встановив:

адвокат Козій Т.В. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просить здійснити поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/3 кожному, припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказану квартиру.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 11.09.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи.

26.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому ОСОБА_3 зазначила, що ніхто з позивачів не звертався до неї з пропозицією здійснити поділ квартири з визначеними ідеальними частками кожного із співвласників, в квартирі зареєстровані її неповнолітні діти, 2008 та 2011 року народження, тому вважає, що до розгляду справи слід залучити Відділ «Служба у справах дітей», долучений позивачами технічний паспорт не відповідає дійсності у квартирі зроблено перепланування та перебудова, оцінка майна занижена. Не погодилася із сумою витрат на правову допомогу. Крім цього, зауважила, що на квартиру накладено арешт, на підтвердження чого додала витяг Інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вважає, що між сторонами відсутній спір.

09.11.2023 року представник позивачів та відповідачка подали до суду письмову заяву, в якій повідомили про укладення мирової угоди та мирову угоду від 08.04.2021 року.

У мировій угоді зазначено наступне.

Сторони у цивільній справі №462/5942/23 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , від імені яких на підставі адвокатського ордера діє їх представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 про поділ квартири, з метою мирного вирішення спору уклали цю мирову угоду.

Відповідно до умов мирової угоди сторони домовились:

1.Відповідачка ОСОБА_3 визнає позовні вимоги про поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/3 кожному, припинивши право спільної сумісної власності сторін на вказану квартиру.

2.Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовляються від стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на їхню користь судових витрат, пов`язаних із цією справою, в тому числі витрат на правову допомогу в сумі 20 000 грн.

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивачів адвокат Козій Т.В. у підготовчому засіданні просив затвердити мирову угоду. Вважає, що накладений на майно арешт не перешкоджає затвердженню мирової угоди. У такому випадку ухвалене судове рішення не буде виконане, поки з майна не буде знято арешт.

Відповідачка ОСОБА_3 просила затвердити мирову угоду, укладену між сторонами.

Розглянувши мирову угоду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст.207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 2 липня 2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (а.с.6,7).

Виходячи із відповіді ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №1898 від 15.05.23 року, постановою Залізничного ВДВС ЛМУЮ від 10.02.2011 року було накладено арешт та оголошення заборони відчуження на вищевказану квартиру (а.с.5).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . Відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 03.02.2011 року за №10786274 зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі виконавчого листа, 2-3708/2011, 12.01.2011, Залізничним районним судом м.Львова (а.с.38,39).

Арешт майна є правовим механізмом, який використовується для забезпечення інтересів держави або третіх осіб, наприклад, кредиторів або жертв злочину. Метою арешту є перешкодити власнику розпорядитися майном або передати його іншій особі, оскільки це може завдати шкоди інтересам держави або третіх осіб.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника (ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»). Також у цій нормі вказується, що виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Таким чином, арешт майна являє собою сукупність заходів, що передбачають оголошення заборони розпоряджатися ним (хоч у наведених нормах про це і не згадується, але це є основною метою арешту), опис майна, а в разі потреби обмеження права користування майном або його вилучення в боржника та передачу на зберігання іншим особам, які застосовуються виконавцем залежно від обставин справи та вказаних у резолютивній частині рішення заходів, властивостей майна, значення його для боржника (власника), необхідності використання, вірогідності втрати, пошкодження, знецінення тощо.

Обгрунтовуючи свою позовну заяву, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що в квітні 2023 року позивачі звернулись до відповідачки з пропозицією здійснити поділ квартири з визначенням ідеальних часток кожного із співвласників, на що відповідачка відповіла категоричною відмовою, мотивуючи це тим, що їй належить більша частина квартири, з надуманих підстав. Таким чином, позивачі не в змозі належним чином реалізувати свої майнові права на частку у квартирі, зокрема, розпорядитись нею на власний розсуд.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, хто є стягувачем та боржником за даним виконавчим провадженням, в межах якого було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та, у зв`язку з чим таке обмеження було застосоване, жодних клопотань у зв`язку з цим сторони суду не заявляли.

Виходячи із довідки №2340, виданої 20.09.2023 року ЛКП «Сигнівка», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачка ОСОБА_3 та її неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36), а відповідачка у відзиві стверджувала, що у квартирі здійснено перепланування та перебудову.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За наведених обставин, суд позбавлений можливості встановити, чи не порушують умови мирової угоди права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, зокрема, стягувача у виконавчому провадженні, неповнолітніх дітей чи інших осіб, у зв`язку із можливим переплануванням чи перебудовою квартири.

Крім цього, реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без дозволу ДВС не можуть вчиняти щодо арештованого майна, а мають оскаржити вказані дії ДВС чи постанову про накладення арешту у разі незгоди із нею.

Відповідне положення міститься у постанові ВП ВС від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц.

За таких обставин, умови угоди суперечать закону та є невиконуваними, на що звернув увагу і представник позивачів у судовому засіданні.

Крім цього, суд зауважує наступне.

Головним значенням поділу майна, що є у спільній сумісній власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (ч. 3 ст. 372 ЦК). Поділ може бути проведений як за договором між співвласниками, так і в судовому порядку. При поділі кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному майні. З цього слідує, що необхідною умовою здійснення поділу є попереднє визначення часток за домовленістю співвласників або в судовому порядку.

Якщо майно не може бути поділено між співвласниками у натурі пропорційно до розмірів їхніх часток, особа, яка отримала майно, вартість якого є меншою, ніж вартість частки у спільному майні, має право на компенсацію недоодержаного. Можлива і ситуація, при якій один або кілька з учасників спільної сумісної власності при поділі взагалі не отримують майно у натурі, а мають взамін цього право на грошову або іншу матеріальну компенсацію, розмір та форма якої визначається за домовленістю між співвласниками, а у разі виникнення спору - судом.

Оскільки необхідною умовою поділу майна, яке є у спільній сумісній власності, є попереднє визначення часток учасників у праві власності, при здійсненні поділу за ст. 372 ЦК слід керуватися правилами, які регулюють поділ майна, що є у спільній частковій власності (див. коментар до ст. 367 ЦК), а також виділ частки (див. коментар до ст. 364 ЦК), адже процедури виділу і поділу відбуваються на аналогічних засадах.

Представник позивачів у підготовчому засіданні підтвердив, що предметом позову є саме визначення часток у спільній сумісній власності на квартиру в рівних частинах по 1/3 кожному, а тому умови мирової угоди щодо визнання відповідачкою позовних вимог про поділ квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в рівних частинах по 1/3 кожному не відповідають вимогам закону.

Крім цього, суд звертає увагу на наступне.

За умовами мирової угоди, відповідачка визнала позовні вимоги, а позивачі відмовилися від стягнення з неї витрат на професійну правничу допомогу. По жодним іншим своїм суб`єктивним правам вони більше не домовлялися, а відтак суд вважає, що така мирова угода не містить положень щодо зобов`язань врегулювання майнових вимог сторін.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у затвердженні мирової угоди.

Керуючись ст. ст. 207, 258-261 ЦПК України, суд -

постановив:

у затвердженні мирової угоди у справі №462/5942/23 між представником позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_3 від 08 листопада 2023 року відмовити.

Продовжити підготовче засідання у цивільній справі за позовом представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ квартири.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І.С. Мруць