Справа № 490/746/18
н/п 2-з/490/126/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним.

19.01.2018 року ОСОБА_2 до пред`явлення позову звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову (справа № 490/534/18).

30.01.2018 року ОСОБА_2 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним (справа №490/746/18).

Постановою Апеляційного суду Миколаївської області 05.03.2018 року у справі №490/534/18 ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 січня 2018 року скасовано, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що на підставі договору довічного утримання від 25 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Боненко Т.Л., серія та номер 1631, належить ОСОБА_1 .

23.08.2024 року від представника відповідачки - адвоката Разумовського О.А. надійшла заява про застосування зустрічного забезпечення позову, в якій просив в порядку зустрічного забезпечення зобов`язати позивача ОСОБА_2 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали внести на депозитний рахунок Центрального районного суду м.Миколаєва 133776,00 грн.

В обґрунтування даної заяви вказує на те, що протягом всього часу розгляду даної справи відповідачка несе реальні матеріальні збитки, саме через дії сторони позивача, які полягають в умисному затягуванні розгляду даної справи. Зазначені збитки полягають в тому, що відповідачка, будучи власницею однокімнатої квартири АДРЕСА_1 , з січня 2018 року не може реалізувати свої правомочності, як власник, зокрема продати вказану квартиру за ті кошти, які вона вважає за необхідне. Метою зустрічного забезпечення представник відповідачки вказав забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Також, адвокат вказав, що станом на 23.08.2024 року у позивача відсутнє будь-яке власне нерухоме майно, що в результаті може ускладнити/зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинення забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Розмір зустрічного забезпечення представник відповідачки визначив у сумі 133776,00 грн, що є оціночною вартістю спірної квартири.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Згідно із ч.ч.6,7 ст.154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник у порядку зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України свідчить про те, що для його застосування необхідно встановити сукупність таких обставин:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України;

2) позивач або взагалі не має на території України майна або розмір (вартість) його майна на території України недостатній для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Тобто на суд покладається обов`язок застосувати зустрічне забезпечення лише за наявності одночасного встановлення зазначених обставин у їх сукупності.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 295/940/20, від 01 квітня 2020 року у справі № 318/854/18.

Частиною 4 статті 154 ЦПК України передбачено, що зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: 1) надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; 2) вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Відповідно ч.5 ст.154 ЦПК України розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 753/2380/18, реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за винятком випадків, передбачених ч. 3 ст.154 ЦПК України.

Отже, з наведеного вбачається, що зустрічне забезпечення є гарантією відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть виникнути в результаті застосування судом забезпечувальних заходів, а невжиття заходів як забезпечення позову, так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.8 ст.154 ЦПК України строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

У частині першій статті 44 ЦПК України йдеться про те, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідачка, від імені та в інтересах якої діє її представник - адвокат Розумовський А.О., звернулася до суду із клопотанням про застосування зустрічного забезпечення лише 23 серпня 2024 року, а ухвала Апеляційного суду Миколаївської області про забезпечення позову у справі № 490/534/18 постановлена 05 березня 2018 року, тобто таке звернення відбулося через шість років після забезпечення позову, що є недодтримання розумних строків на вчинення процесуальних дій та подання заяв/клопотань.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 4820/1103/22 (провадження № 61-9497ав23) в якій, поміж іншим, вказав «Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 звернулася до суду із клопотанням про застосування зустрічного забезпечення лише 22 червня 2023 року, а ухвала Хмельницького апеляційного суду про забезпечення позову у справі № 4820/1103/22 постановлена 10 червня 2022 року, тобто таке звернення відбулося через рік після забезпечення позову. Цей строк не можна вважати розумним».

Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, становленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За такого, враховуючи пропущений відповідачкою строк на подання заяви про застосування зустрічного забезпечення, таку заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. 44, 126, 154 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про зустрічне забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Черенкова