ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 січня 2024 року

м. Харків

справа № 638/10024/20

провадження № 22-ц/818/45/24, № 22-ц/818/198/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_7 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року, постановлені суддею Подус Г.С.,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усуненням перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 23.06.2020 року набув право власності на житлову квартиру загальною площею 106,3 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира була придбана на електронних торгах, за результатами перемоги в яких йому було видано Акт про проведені електронні торги від 19.06.2020 року, посвідчений 23.06.2020 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Галиною Іванівною, про що зроблено запис в реєстрі за №1807, та видано відповідне Свідоцтво. При цьому, 23.06.2020 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. було здійснено державну реєстрацію право власності на Квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). За змістом Свідоцтва, виданого нотаріусом Малаховою Г.І., Квартира, на яку він набув права власності, раніше належала громадянину ОСОБА_2 . На підставі витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 213662275), сформованого станом на 23.06.2020 року, єдиним власником Квартири є Позивач - ОСОБА_1 . Починаючи з 23.06.2020 року і по теперішній час позивач не може реалізувати своє право власності на Квартиру, оскільки в Квартирі продовжують мешкати колишній власник Квартири ОСОБА_2 та члени його родини - дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , невістка ОСОБА_5 . Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, у реєстрі немає відомостей про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що відповідачі є особами, які втратили право користування квартирою, на сьогодні перешкоджають їй в реалізації права власності, і тому потребують примусового виселення із Квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 особами, що втратили право користування житловою квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на праві власності належить ОСОБА_1 . Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_2 , шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 із належної ОСОБА_1 квартири на праві власності. Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.04.2023 року, виправлено допущену в рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 року описку, а саме в першому абзаці резолютивної частини вказати «Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усуненням перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення задовольнити частково.» П`ятий абзац резолютивної частини доповнити «В іншій частині позовних вимог відмовити».

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_8 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу в справі 638/10024/20 задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 12000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог або повернути позовну заяву позивачу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату розгляду справи право власності на квартиру належало ОСОБА_1 , між тим апелянт не погоджується з вказаним висновком суду. Зазначає, що позивачем заявлено вимоги не тільки про виселення, а й про стягнення коштів та оскільки до спадкоємців переходять не тільки права, а й обов`язки, в тому числі з повернення боргів спадкодавця, суд мав зупинити провадження у справі до отримання інформації про коло спадкоємців. Вказує, що як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що він набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за результатом проведених ДП «Сетам» торгів. Повідомляв, що 23.06.2020 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру. Між тим, в матеріалах справи наявна інформація про оскарження ОСОБА_6 торгів, на яких ОСОБА_1 придбав квартиру, а також свідоцтва про право власності позивача на квартиру. Тобто на момент подачі ОСОБА_1 позову до суду про виселення, його право власності на квартиру вже оскаржувалося у судовому порядку. На даний час справу розглянуто та рішенням від 03 травня 2023 року визнано недійсними: - електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 05.06.2020 із реалізації арештованого майна за лотом № 420711, а саме чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 ; - протокол № 483496 від 05.06.2020 проведення електронних торгів реалізації арештованого майна за лотом № 420711; - акт від 19.06.2020 про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна за лотом № 420711 (квартира АДРЕСА_3 ), затверджений приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В.; - свідоцтво, видане 23.06.2020 на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Харківського міського територіального округу Харківської області Малаховою Г.І. про право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3 на підставі Акту про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна від 19.06.2020, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. та державну реєстрацію 23.06.2020 права власності ОСОБА_1 на неї. При цьому рішення у справі № 643/11256/20 має преюдиційне значення для вирішення даної справи, а саме факт визнання недійсними торгів та свідоцтва про право власності, виданого ОСОБА_1 позбавляє його процесуального статусу позивача у даній справі. Звертає увагу суду на те, що у період шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було придбано спірну квартиру та зареєстровано за ОСОБА_2 , отже ОСОБА_6 є співвласницею квартири. Наголошує, що ОСОБА_1 придбав частку квартири, що належала ОСОБА_6 у третіх осіб, які не мали права розпоряджатися майном ОСОБА_6 .

Крім того ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_7 просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що для підтвердження обсягу та вартості отриманих позивачем послуг адвоката в рамках судової справи №638/10024/20 в суді першої інстанції представником позивача долучено до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 20.07.2020р, копі. додатку №1 до договору про надання правової допомоги від 20.07.2020р., копію платіжного доручення №21 від 19.02.2021р. Між тим, вищевказані документи не визначають обсягу наданих в рамках судової справи №638/10024/20 послуг адвоката, а також не визначають їх вартості. Договором про надання правової допомоги взагалі не передбачено порядку приймання-передачі послуг адвоката, договір не містить вказівки на момент, з яким пов`язується факт надання послуги (невідомо з якого моменту послуга є наданою). Вказує, що додатком №1 визначено перелік послуг адвоката наданих позивачу на загальну суму 12000 грн. В договорі, в додатку №1 до договору, платіжному дорученні не вказано, що 12000 грн. це вартість послуг адвоката саме в справі №638/10024/20. Наголошує, що за цим же договором адвокат Болоховцев Є.О. надає правову допомогу позивачу в рамках іншої судової справи 643/11256/20, яка також пов`язана з захистом права власності на житлову квартиру загальною площею 106,3 метри квадратні, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що додатком №1 до договору передбачено послуги, які взагалі в рамках судової справи №638/10024/20 не надавалися, а саме: надання письмових довідок щодо законодавства, складання запитів, скарг, заяв, зберігання оригіналів документів та посвідчення копій документів, здійснення представництва клієнта та надання йому юридичних послуг та правової допомоги у кримінальних, адміністративних, господарських справах та справах про адміністративні правопорушення, в правоохоронних, наглядових та контролюючих органах, в органах досудового слідства, органах нотаріату України, в міністерстві юстиції України та в його підрозділах, в органах місцевого самоврядування та їх підрозділах, перед юридичними особами та перед громадянами. Перелічені послуги також включено позивачем до витрат по даній справі і вказані послуги входять до загальної вартості 12000 грн. що є недопустимим. Наголошує, що про стягнення саме витрат на правничу допомогу позивач не просив. В первісній позовній заяві позивач також не просив стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу та взагалі не зазначав про їх наявність. Вказує, що суд не врахував, що позовні вимоги задоволено лише частково, чим порушив ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України. Суд стягнув у солідарному порядку кошти з померлої особи - ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть наявне в матеріалах справи).

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржували, отже в цій частині рішення суду не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, ОСОБА_1 є власником спірної квартири, його право власності підлягає захисту, відповідачі втратили право користування квартирою, оскільки їх таке право було похідним від права власності ОСОБА_2 , проживання у квартирі відповідачів порушує права ОСОБА_1 .

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 86 т. 1).

Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

Згідно із ч. 4 ст. 25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Статтею 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно п. 7 ч. 1, ч. 2 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництво.

Отже, оскільки правовідносини у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 , заявлених до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою та визнання таким, що втратив право користування спірною квартирою не допускають правонаступництва, рішення в ці частині підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Стосовно позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , колегія суддів зазначає наступне.

У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтю 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».

Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння.

У постанові від 31 березня 2021 року у справі №753/72/17 (провадження № 61-18178св20) Верховний Суд зазначив, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, виселення їх.

Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у право на житло.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №213662275, сформованого станом на 23.06.2020 року, єдиним власником Квартири є ОСОБА_1 .

В квартирі продовжують мешкати колишній власник та члени його родини - дружина ОСОБА_6 , син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , невістка ОСОБА_5

Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова, у реєстрі немає відомостей про осіб, місце проживання/перебування яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 був власником Квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дублікату договору купівлі-продажу, посвідченого Шостою Харківською державною конторою 19.05.2009 року за реєстраційним № 4-2753, дублікат виданий Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 29.04.2009 року, за реєстраційним № 3-846, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер майна 28812390, номер запису П-1-17129, П-1-17125 в книзі 1.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.12.2018 року у справі №638/5172/17, яке залишено без змін Постановою Харківського апеляційного суду від 15.10.2019 року у справі №638/5172/17, стягнуто на користь громадянина ОСОБА_9 загальну суму грошових коштів у розмірі 25 795 510, 80 (двадцять п?ять мільйонів сімсот дев`яносто п`ять тисяч п?ятсот десять гривень 80 копійок) грн. що складається з суми боргу за Договором позики № 1 від 27 березня 2014 року в розмірі 50 758 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом НБУ (27,975656 грн. за 1 долар США) становить 1 419 988,35 (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 35 копійок) грн.; пеня в розмірі 0,1 % від несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочки за Договором позики № 1 від 27 березня 2014 року 50 758 доларів США за період з 02.07.2016 року по 03.04.2017 року (276 днів) в розмір 14007,00 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом НБУ (27,975656 грн. за 1 долар США) становить 391 855,01 (триста дев`яносто одна тисяча вісімсот п`ятдесят п`ять гривень 01 копійок) грн.; суму боргу за Договором позики №2 від 10 березня 2016 року в розмірі 856 990 доларів США, що станом на 06 грудня 2018 року за офіційним курсом НБУ (27,975656 грн. за 1 долар США) становить 23974 857,44 (двадцять три мільйони дев`ятсот сімдесят чотири тисячі вісімсот п`ятдесят сім гривень 44 копійки) грн. та судовий збір в сумі 8 810,00 (вісім тисяч вісімсот десять гривень) грн.

В межах виконавчого провадження ВП №60792042, яке було відкрито за виконавчим листом №638/5172/17 від 02.12.2019, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова, приватним виконавцем Ярмоленком О.В. було виявлено, описано та арештовано майно ОСОБА_2 , в тому числі: квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,3 кв.м.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №483496 від 05.06.2020 року організатора електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ» за лотом №420711 торги відбулися. Переможцем визначено ОСОБА_1

19.06.2020 року приватним виконавцем Ярмоленком О.В. було складено Акт про проведені електронні торги (ВП №60792042), посвідчений 23.06.2020 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Галиною Іванівною, про що зроблено запис в реєстрі за №1807, та видано відповідне Свідоцтво.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК України установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, визначальним при вирішенні питання про те, чи є підстави для виселення осіб, які проживають у жилому приміщенні, яке було передано в іпотеку з метою забезпечення виконання зобов`язань за валютним кредитом, є встановлення за які кошти придбано іпотечне майно. Якщо іпотечне майно, придбано за особисті кошти позичальника, а не за рахунок кредиту, то виселення таких громадян можливе лише з одночасним наданням іншого постійного житла.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК України. Аналогічний висновок висловлено і в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК України, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу.

Апелянт ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі звертала увагу суду першої інстанції на те, що на момент подачі позову ОСОБА_1 про виселення, його право власності на спірну квартиру вже оскаржувалося у судовому порядку, у зв`язку з чим просила суд зупинити провадження у справі до розгляду справи про визнання недійсними електронних торгів.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсними: електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 05 червня 2020 року із реалізації арештованого майна за лотом №420711, а саме чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 ; протокол № 483496 від 05 червня 2020 року проведення електронних торгів реалізації арештованого майна за лотом №420711; акт від 19 червня 2020 року про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна за лотом №420711 (квартира АДРЕСА_3 ), затверджений приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В.; свідоцтво, видане 23 червня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Харківського міського територіального округу Харківської області Малаховою Г.І. про право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3 на підставі Акту про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна від 19 червня 2020 року, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. та державну реєстрацію 23 червня 2020 року права власності ОСОБА_1 на неї.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року в частині визнання недійсним: протоколу №483496 від 05 червня 2020 року проведення електронних торгів реалізації арештованого майна за лотом №420711; акту від 19 червня 2020 року про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна за лотом №420711 (квартира АДРЕСА_3 ), затверджений приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В.; свідоцтва, виданого 23 червня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 приватним нотаріусом Харківського міського територіального округу Харківської області Малаховою Г.І. про право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_3 на підставі Акту про проведені електронні торги арештованого нерухомого майна від 19 червня 2020 року, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Ярмоленко О.В. та державної реєстрації 23 червня 2020 року права власності ОСОБА_1 на неї скасувано і у задоволенні цих вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набрала законної сили.

З офіційних джерел встановлено, що ОСОБА_6 з позовом про визнання недійсними електронних торгів звернулась до суду у лютому 2020 року, тобто на момент подачі позову ОСОБА_1 у липні 2020 року про виселення вже існував спір щодо права власності на спірну квартиру, між тим, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, провадження у справі не зупинив, вирішив справу по суті з порушенням вимог процесуального права.

Враховуючи викладене, а також те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 травня 2023 року, яке постановою Харківського апеляційного суду від 15 листопада 2023 року в цій частині залишено без змін, визнано недійсними електронні торги, проведені Державним підприємством «СЕТАМ» 05 червня 2020 року із реалізації арештованого майна за лотом №420711, а саме чотирикімнатна квартира АДРЕСА_3 , тому наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, оскільки наразі права, за захистом яких звернувся ОСОБА_1 не можна вважати порушеними.

Враховуючи скасування рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року, додаткове рішення цього ж суду від 19 вересня 2023 року необхідно також скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

Враховуючи викладене, рішення в частині вимог про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення підлягає скасуванню, з постановленням нового про відмову у задоволенні цих позовних вимог, додаткове рішення також підлягає скасуванню, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 провадження у справі підлягає закриттю.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 255, 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог в оскаржуваній частині до ОСОБА_2 та в частині вимог про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення скасувати.

Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2023 року - скасувати.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 , пред`явлених до ОСОБА_2 , провадження у справі закрити.

У задоволенні позовних вимог про визнання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом їх виселення відмовити.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 09 лютого 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова