ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4804/22 Номер провадження 22-ц/814/252/24Головуючий у 1-й інстанції Гончаренко О.В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Гончаренка О.В., повний текст судового рішення виготовлено дати не вказано, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач 15 серпня 2022 року на своїй особистій сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook https://www.facebook.com/oleksiymovchan поширив щодо нього недостовірну інформацію, яка принижує його честь, гідність, ділову репутацію та призводить до спричинення йому моральної шкоди, яку позивач оцінює у розмірі 1 гривні. А саме інформацію, що позивач: «дуже активно відпрацьовував російські наративи, коли це ще було популярно»; «Барчук - колишній керівник МРЕВ у Горішніх Плавнях. Майже кожен житель міста стикався із корупційним досвідом цієї організації, очолюваної цим «персонажем»; «А зашкварених начальників корумпованих МРЕВ»; «призначення проросійських політиків на такі посади породжують суспільний конфлікт і дискредитують державну владу під час війни». Просив суд зобов`язати відповідача припинити поширювати вказану інформацію та видалити її зі своєї сторінки у соціальній Інтернет-мережі Facebook.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Суд при ухваленні рішення врахував усталений підхід Європейського суду з прав людини щодо меж допустимої критики, які є ширшими щодо одних категорій осіб та звужуються по мірі того, як зменшується публічність особи: щодо політика - найширші межі критики; щодо державного службовця; щодо підприємця та менеджера підприємства загальнонаціонального масштабу; щодо "активного гравця на суспільній арені", наприклад відомий журналіст; щодо приватної особи, наприклад спортсмена; щодо звичайної пересічної особи.

Висловлювання відповідача щодо позивача не переходять межі допустимої критики, як публічної особи, хоч і можуть зачіпати його почуття як громадянина України.

Суд зазначив, що відповідач є державним службовцем, керівником місцевого органу державної влади тимчасово виконуючим обов`язки начальника Кременчуцького управління Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, до цього займався політичною діяльністю, був членом політичної партії, приймав участь у виборах, є публічною особою.

У Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Між тим, право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри, позицію, поведінку публічної особи.

Позивач повинен довести не тільки факт поширення інформації відповідачем, наявність неправомірного умислу, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Констатуючи сам факт поширення приведеної в позові інформації, як недостовірної, наполягаючи на порушенні честі, гідності та ділової репутації, позивач не зазначив, в чому саме полягало порушення права, тобто, що поширення інформації відбулось за зловмисним наміром відповідача, завдало шкоди відповідним особистим немайновим благам чи перешкоджало йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . В поданій апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним і необґрунтованим, вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що поширена відповідачем недостовірна інформація щодо ОСОБА_1 є негативною, оскільки вона публічно звинувачує його в скоєнні правопорушень, в тому числі, кримінальних, що беззаперечно принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Фактично, за відсутності правових підстав, відповідач безпідставно навмисно звинуватив його в здійсненні корупційних дій, ведення проросійської політики, яка дискредитує державну владу, що однозначно формує негативне уявлення у громадян про нібито його неправомірні дії.

Стверджує, що поширена відповідачем ОСОБА_2 інформація, в цілому та за змістом конкретних фраз, характеру використання мовних засобів, без наявності будь-якої конструктивної критики, носить стверджуючий характер та розповсюджена навмисно, з метою приниження його честі, гідності та ділової репутації, на що вказують його твердження із застосуванням термінів, зокрема «нашкварений», «персонаж», «дуже активно відпрацьовував російські наративи», «начальників корумпованих МРЕВ», «проросійських політиків». З урахуванням конституційного принципу презумпції невинуватості і недоведеності стосовно нього зворотного за вироком суду, а також правової позиції викладеної в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи № 1 від 27.02.2009 року розповсюджена відповідачем негативна, недостовірна інформація є такою, що порушує його право на повагу до честі, гідності та ділової репутації. Факт поширення негативної, недостовірної інформації відповідачем більш ніж одній особі (користувачем мережі Інтернет), підтверджується розміщенням цієї інформації на сторінці відповідача.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно без обґрунтування з посиланням на матеріали справи, чи інші будь-які належні та допустимі докази зробив висновок, що поширена відповідачем інформація є не фактичним твердженням, а оціночним судженням.

10.01.2023 року на адресу Полтавського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 04.10.2022 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони будучи належним чином повідомлені на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 серпня 2022 року на своїй особистій сторінці у соціальній Інтернет-мережі Facebook https://www.facebook.com/oleksiymovchan ОСОБА_2 поширив інформацію, що ОСОБА_1 : «дуже активно відпрацьовував російські наративи, коли це ще було популярно»; «Барчук колишній керівник МРЕВ у Горішніх Плавнях . Майже кожен житель міста стикався із корупційним досвідом цієї організації, очолюваної цим «персонажем»; «А зашкварених начальників корумпованих МРЕВ»; «призначення проросійських політиків на такі посади породжують суспільний конфлікті і дискредитують державну владу під час війни».

Також суду першої інстанції ОСОБА_1 повідомив, що з листопада 2019 року по листопад 2021 року був членом політичної партії «Опозиційна платформа за життя». З 24 грудня 2021 року працює на посаді тимчасово виконуючого обов`язки начальника Кременчуцького управління Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області. Тобто позивач є посадовою особою і державним службовцем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд зазначив, що висловлювання відповідача щодо позивача не переходять межі допустимої критики, як публічної особи, хоч і можуть зачіпати його почуття як громадянина України. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри, позицію, поведінку публічної особи.

Позивач повинен довести не тільки факт поширення інформації відповідачем, наявність неправомірного умислу, а також і те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Констатуючи сам факт поширення приведеної в позові інформації, як недостовірної, наполягаючи на порушенні честі, гідності та ділової репутації, позивач не зазначив, в чому саме полягало порушення права, тобто, що поширення інформації відбулось за зловмисним наміром відповідача, завдало шкоди відповідним особистим немайновим благам чи перешкоджало йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Колегія суддів вважає такі висновки місцевого суду вірними з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки та переконань, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом із тим, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честі і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст. 277 ЦК України).

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1» Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-якій спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

При цьому, під час вирішення вимог про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування інформації слід враховувати хто поширював інформацію та за яких обставин мало місце поширення інформації.

Для того щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон поширеної інформації.

Відповідно до ч. 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

З урахуванням наведених норм права, прецедентної практики ЄСПЛ, дослідивши та оцінивши надані докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поширена інформація не містить фактичних даних, натомість, в ній містяться оціночні судження відповідача ОСОБА_2 , його думки, критика дій ОСОБА_1 в тому числі як і посадової особи, яка, в свою чергу, має право на відповідь та спростування такої інформації.

Доводи про те, що образливі висловлювання не стосуються ОСОБА_1 як публічної особи, не можуть братися судом до уваги, оскільки судом першої інстанції надана оцінка цим висловлюванням, в яких йдеться мова про позивача як публічного діяча.

Наявність у висловлюваннях ОСОБА_2 певних звинувачень не містить фактичних тверджень про винність позивача у вчиненні протиправної, злочинної діяльності, а є використанням певних мовно - стилістичних засобів, власною оцінкою відповідача дій позивача в умовах які склалися в суспільстві, та лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що поширена в мережі Фейсбук інформація є недостовірною, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки ОСОБА_2 висловлював свою думку, його особисте сприйняття дій позивача.

Враховуючи контекст оскаржуваної інформації у цілому, та використані мовно-стилістичні засоби, колегія суддів погоджується, що інформація має характер оціночних та особистих суб`єктивних суджень відповідача, його сприйняття діяльності позивача, та не містить однозначного твердження про факти вчинення позивачем конкретних дій, тобто відповідність дійсності та правдивість цієї інформації не може бути піддана перевірці.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є посадовою особою і державним сулужбовцем, а відтак, відповідно межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, оскільки його безпосередні дії становлять суспільний інтерес.

У частині четвертій ст.10 ЦПК України визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі- Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість якої надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини ( далі- ЄСПЛ) як джерело права.

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вирішуючи спір між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно встановив обставини справи, дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 лютого 2024 року.

Головуючий О.О.Панченко

Судді Т.В.Одринська

В.П. Пікуль