Справа № 161/6548/23 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/713/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_2 -Маріанівни про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» адвоката Кеню Дениса Васильовича на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Вимоги обґрунтовує тим, що 15 липня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено кредитний договір №6М/2007/840-МКЛ/592, відповідно до умов якого остання отримала у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 140000 доларів США зі сплатою 14,4% на рік строком до 14 серпня 2014 року.

Вказує, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, тому рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2016 року в цивільній справі № 2-2559/11 було задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 -М. про стягнення заборгованості, ухвалено стягнути з боржника в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість в розмірі 1129905,46 грн за кредитним договором 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року та судові витрати по справі.

17.07.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_I_2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, права заставодержателя за договором застави, права іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладених у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника. У свою чергу, 11.02.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір №GL48N718070_І_2-NС про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, права заставодержателя за договором застави, права іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладених у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника.

Зазначає, що на теперішній час ТОВ «Цикл Фінанс» належать права кредитора за кредитним договором 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 -М.

Також зазначає, що станом на день подання позовної заяви до суду відповідач коштів не повернула, а тому у позивача за період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 року виникло право на стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

На підставі наведеного просить суд стягнути з відповідача в свою користь кошти в загальному розмірі 393149,71 грн, з яких: 3% річних 101853,62 грн, інфляційні втрати 291296,09 грн у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року та рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2016 року, а також та судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2024 року відмовлено в задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача адвокат Кеню Д. В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення скасувати, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві н апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 15 липня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем укладено кредитний договір №6М/2007/840-МКЛ/592, відповідно до умов якого, остання отримала у тимчасове користування грошові кошти в розмірі 140000 доларів США зі сплатою 14,4% на рік строком до 14 серпня 2014 року (а.с. 5).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.07.2016 року в цивільній справі № 2-2559/11 було задоволено позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 -М. про стягнення заборгованості, ухвалено стягнути з боржника в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість в розмірі 1129905,46 грн за кредитним договором 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року та судові витрати по справі (а.с. 6-7).

Будь-яка інформація про отримання ПАТ КБ «Надра» виконавчого листа та пред`явлення його до виконання відсутня.

17.07.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_I_2 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, права заставодержателя за договором застави, права іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладених у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника (а.с. 8-11).

У свою чергу, 11.02.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір №GL48N718070_І_2-NС про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло права вимоги за кредитним договором 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, права заставодержателя за договором застави, права іпотекодержателя за договорами іпотеки, укладених у забезпечення належного виконання кредитних зобов`язань позичальника (а.с. 12-17).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.07.2023 року у задоволенні заяви ТОВ «Цикл Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження та поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» в особі Філії ВАТ КБ «Надра» Луцьке РУ до ОСОБА_2 -М. про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, за невиконання умов кредитного договору, підтвердженого судовим рішенням.

Оскільки, на підставі неналежного виконання умов кредитного договору 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 -М., підтвердженого судовим рішенням, виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Крім того, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Разом з тим, статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Як зазначалося вище, кредитний договір №6М/2007/840-МКЛ/592, укладений між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем, виражений в іноземній валюті, а саме в доларах США, тому відповідно до норм чинного законодавства та практики Верховного Суду, інфляційні втрати за порушення умов даного кредитного договору в розмірі 291296,09 грн. стягненню не підлягають.

Разом з тим, в ході розгляду справи, судом встановлено, що відповідачем борг не сплачено, а судове рішення від 04.07.2016 року про стягнення заборгованості на користь ПАТ КБ «Надра» не виконане.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відтак, згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, кредитор має право на стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання, визначеного умовами кредитного договору.

Таким чином, суд вважає підставними по суті, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних на суму 101853,62 грн.

Однак, суд вважає, що наявні правові підстави застосування позовної давності в частині даних вимог позивача, з огляду на наступне.

Позивач здійснив нарахування відповідачу штрафних санкцій в розмірі 3% річних за період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 року в розмірі 101853,62 грн.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір № 6М/2007/840-МКЛ/592 від 15.08.2007 року, укладений між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем, на термін до 14 серпня 2014 року і станом на даний час, зобов`язання за договором відповідачем не виконані (а.с. 5).

Відтак, з даного часу у кредитора виникло право на стягнення штрафних санкцій за ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто з 15.08.2014 року по 15.08.2017 року з межах трьохрічного строку позовної давності.

Однак, судом встановлено, що в межах даного строку кредитор до суду в такими вимогами не звертався, з даним позовом правонаступник кредитора звернувся лише 26.04.2023 року, що свідчить про пропуск встановленого чинним законодавством строку для звернення до суду з відповідними вимогами.

Посилання позивача на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантів у зв`язку із поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року, щодо продовження строків, визначених ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України на час дії карантину, судом до уваги не беруться, оскільки, строк позовної давності у даних правовідносинах закінчився 15.08.2017 року, тобто задовго до вступу в дію даного закону.

Інших поважних причин пропуску строку звернення позивача до суду з даним позовом судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині вимог позивача про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором за період з 02.04.2017 року по 02.04.2020 року, у зв`язку зі спливом позовної давності.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, оскільки аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц, від 23.02.2023р. у справі № 911/3025/21.

Кредитний договір №6М/2007/840-МКЛ/592 на строк до 14 серпня 2014 року,

тобто починаючи з 15.08.2014р. по 15.08.2017р. Кредитор мав право в межах 3-ох річного строку нараховувати 3% річних. Після 15.08.2017 року. нараховувати 3% банк не мав права.

В свою чергу Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Тобто, даний Закон від 30 березня 2020 року № 540-IX не поширюється на дані правовідносини, оскільки строк позовної давності закінчився 15.08.2017р. до вступу в дію цього закону. Банк не наділений правом в будь який час чи в будь який період (підлаштовуючись під Закони які продовжують строки) нараховувати платежі.

Тому нарахування 3% річних за період з 02.04.2017р. по 02.04.2020р. здійснений ТОВ «Цикл Фінанс» поза межами строків позовної давності та повинен бути застосований судом до даних правовідносин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» адвоката Кеню Дениса Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий

Судді :