ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 630/247/21 Номер провадження 22-ц/814/129/24Головуючий у 1-й інстанції Зінченко О.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 на заочне рішення Люботинського районного суду Харківської області від 15 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб укладений між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2157 від 23.09.2006.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 15 липня 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 23 вересня 2006 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2157.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не згодна з рішенням районного суду , та вважає що воно ухвалене із грубим порушенням норм процесуального законодавства .

Апелянт зазначає, що не була повідомлена про розгляд відповідної справи судом . Крім того ОСОБА_2 надаючи суду докази спільного відпочинку з позивачем вказує, що вони з серпня 2021 року проживають разом, збереження шлюбу необхідне зокрема й для спільного виховання двох неповнолітніх доньок.

ОСОБА_2 просить скасувати рішення Люботинського міського суду Харківської області від 15 липня 2021 року скасувати.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

23 вересня 2006 року сторони уклали шлюб, що підтверджує свідоцтво про шлюб (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 27.08.2019).

Сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 28.08.2007) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 04.04.2013)

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та розірвання шлюбу з відповідачем , суд першої інстанції виходив з того, шлюбні відносини між ними фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть та збереження їх шлюбу неможливе і суперечитиме інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Згідно статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно частини другої статті 104 та частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Таким чином шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише одного із подружжя продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, тому за відсутності обставин, які б свідчили про можливість збереження шлюбу сторін, доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що «примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Ухвалою суду апеляційної інстанції було надано сторонам строк на примирення , оскільки районним судом відповідного строку надано не було. Протягом розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_3 відзиву не надавав, заяв про відмову від позову чи щодо визнання обставин викладених у апеляційній скарзі ОСОБА_2 суду не надавав.

Апелянт не навів наявності обставин, які свідчать про реальну можливість примирення сторін. Лише бажання відповідача примиритись з позивачем заради їх майбутнього та майбутнього їхніх дітей при відсутності ініціативи зі сторони позивача зберігати шлюб, який є фактично припиненим, не є достатніми підставами для задовлення апеляційної скарги.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу сторін є правильним і підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з наведених в апеляційній скарзі мотивів, апеляційним судом не вбачається, тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , адвоката Дорохової Ірини Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Люботинського районного суду Харківської області від 15 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов