КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4730/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакова Олена Анатоліївна, Акціонерне товариство «Універсал Банк» про визнання неправомірними дій та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання неправомірними дій та скасування постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державного виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової О.А., в якій просив:

1) визнати дію старшого державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової О.А., що полягала у винесені постанови про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 неправомірною;

2) визнати неправомірною постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 винесену старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмаковою О.А. 08 липня 2020 року;

3) зобов`язати старшого державного виконавця Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакову О.А. (або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, в разі звільнення Єрмакової О.А. іншого державного виконавця, в кого у провадженні перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 або начальника Дарницького районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом скасування всіх постанов, що винесені в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 та виключення скаржника із реєстру боржників України.

Скарга обґрунтована тим, що виконавчий лист у справі № 2-2024/12, виданий 22 лютого 2012 року, а тому його пред`явлено до виконання з пропуском строку, відтак, державним виконавцем неправомірно було прийнято його до виконання та відкрито виконавче провадження в липні 2020 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що виконавчий лист № 2-2024/12, згідно відмітки на ньому вже повертався стягувачу 14 квітня 2015 року на підставі ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», а також 21 червня 2017 року, натомість повторно пред`явлено до виконання аж в червні 2020 року, відтак, строк є пропущеним.

Разом з тим, перша дата відкриття виконавчого провадження після повернення виконавчого листа 14 квітня 2015 року є 06 березня 2017 року, друга дата після повернення виконавчого листа є 08 липня 2020 року, однак вказані відкриття відбулися із грубим порушенням ЗУ «Про виконавче провадження» виходячи із наступного».

Апелянт вказує, що 05 жовтня 2016 року набрав чинності ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VII від 02 червня 2016 року та згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом.

Для вказаного пункту не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

А тому апелянт вважає, що постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 березня 2017 року та 08 липня 2020 року винесені із грубим порушенням ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2012 року), та відкриті провадження на підставі виконавчого листа, строк пред`явлення до виконання якого був встановлений в один рік та закінчився ще 15 квітня 2015 року.

Крім того, апелянт наголошує, що стягувач не звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відтак, виконавець мав повернути виконавчий лист стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

Акцентує увагу апелянт й на строках розгляду скарги на дії виконавця, адже судом першої інстанції не було розглянуто скаргу в передбачені 10 днів, а також повний текст ухвали виготовлено через п`ять місяців від дня розгляду, що грубо порушило права скаржника.

Враховуючи викладене, представник апелянта ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити скаргу ОСОБА_1 в повному обсязі.

04 січня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника стягувача АТ «Універсал Банк» - Фартушиної В.Л., у якому зазначає, що вперше виконавчий лист повернуто 14 квітня 2015 року, а тому строк пред`явлення його до виконання відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» перервався з дня його повернення.

Банк наголошує, що відповідно до п. 5 пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим законом. Тобто, строк пред`явлення виконавчих листів встановлено у три роки, а апелянт не надав доказів пропущення строку банком, оскільки на момент прийняття вказаного вище закону виконавчий документ перебував на виконані й строк його пред`явлення слід обраховувати з червня 2017 року.

Враховуючи наведене у відзиві, ОСОБА_4 просить залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник зацікавленої особи, стягувача АТ «Універсал Банк» Смиков В.Є. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а постановлену у справі ухвалу залишити без змін, оскільки суд розглядаючи вказану справи у повному обсязі з`ясував та встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, судом було встановлено, що виконавчий лист пред`явлений до виконання у відповідності до строків визначених Законом України «Про виконавче провадження». При розгляді справи судом було встановлено, що попереднім виконавцем Дарницького РВ ДВС 21 червня 2017 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувача ПАТ «Універсал Банк», а тому стягувач мав право на повторне пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання протягом трирічного строку, що ними і було зроблено, а саме 18 червня 2020 року було направлено поштовим зв`язком заяву про примусове виконання рішення суду. Вважає висновок суду про необґрунтованість доводів скаржника законним, а апеляційну скаргу такою, що не спростовує вказані висновки суду.

Інші, належним чином повідомлені, учасники справи до суду апеляційної інстанції на розгляд справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 22 лютого 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 лютого 2012 року у справі № 02/2-2024/2012 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 785 580,33 грн - заборгованості за кредитним договором, 1 820,00 судових витрат, а всього 757 400,33 грн.

З відмітки державного виконавця на примірнику виконавчого листа, вбачається, що вказаний виконавчий лист перебував на примусовому виконанню та був повернутий 14 квітня 2015 року стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

У виконавчому листі також наявна відмітка про його повернення 23 вересня 2016 року.

З інформації про виконавче провадження № НОМЕР_2 вбачається, що виконавчий лист повторно пред`явлений до виконання 4 січня 2017 року.

06 березня 2017 року старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа 2-2024/12 від 22 лютого 2012 року.

21 червня 2017 року державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачу відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що також наявна відмітка державного виконавця на примірнику виконавчого листа.

18 червня 2020 року, шляхом надсилання засобами поштового зв`язку, стягувач повторно звернувся до державного виконавця з заявою про примусове виконання рішення та відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2024/2 відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 787 400,33 грн.

08 липня 2020 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державного виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмаковою О.А. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа 2-2024/12, виданого Дарницьким районним судом м. Києва 22 лютого 2012 року.

Вирішуючи подану ОСОБА_1 скаргу на дії державного виконавця та залишаючи її без задоволення, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що вперше виконавчий лист повернуто стягувачу 14 квітня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а тому строк його пред`явлення до виконання відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на дату видачі виконавчого листа) перервався з дня його повернення.

Також суд врахував, що на виконавчому листі міститься відмітка про його повернення 23 вересня 2016 року та про повторне пред`явлення його до виконання 4 січня 2017 року, а 06 березня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. До червня 2017 року виконавчий лист перебував на виконанні у державній виконавчій службі, а тому суд вважає, що стягувач мав правові підстави для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом трьох років з дати прийняття постанови від 21 червня 2017 року про повернення виконавчого листа стягувачу.

Також суд зазначив, що постанова державного виконавця від 06 березня 2017 року про відкриття виконавчого провадження не була оскаржена сторонами виконавчого провадження і є чинною, а тому усі подальші процесуальні дії щодо виконання, повернення та повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, на думку суду, є правомірними.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що за встановлених у цій справі обставин у старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державного виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової О.А. були відсутні правові підстави для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з пропуском встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та з цих підстав виснував, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1 від 08 липня 2020 року є правомірною.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенніпозову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга та третя статті 451 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

На час видачі виконавчого листа у справі № 759/20970/13-ц діяв Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 1 частини другої статті 22 Закону № 606-XIV передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом частин першої та другої статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIVвиконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року у справі № 495/7134/21 (провадження № 61-2480св23) зазначено, що:

"у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

У справі, яка переглядається, встановлено, що після видачі виконавчого листа 22 лютого 2012 року він був вчасно пред`явлений до виконання та в подальшому був повернутий 14 квітня 2015 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також на виконавчому листі міститься відмітка про перебування виконавчого листа на примусовому виконанні у 2017 році в провадження старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м.Києва ГТУЮ в м. Києві Житнікова С.С.

Так, згідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 06 березня 2017 року відносно ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 що виконання виконавчого листа №2-2024/12 виданого 22 лютого 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ПАТ «Універсал Банк» 787400,33 грн. (а.с. 121) .

21 червня 2017 року виконавчий лист №2-2024/12 виданий 22 лютого 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», про що старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС м.Києва ГТУЮ в м. Києві Житніковим С.С. винесено відповідну постанову (а.с. 123,124) .

Також із матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2020 року стягувачем АТ «Універсал банк» було повторно направлено на адресу Дарницького РВ ДВС у м. Києві ЦМУМЮ виконавчий лист №2-2024/12 виданий 22 лютого 2012 року Дарницьким районним судом міста Києва.

08 липня 2020 року постановою старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС м. Києва ЦМУМЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1.

Оскільки виконавчий лист було подано стягувачем до виконавчої служби 18 червня 2020 року, а до цього постановою державного виконавця від 21 червня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу, колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для визнання неправомірною постанови державного виконавця від 08 липня 2020 року та відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що стягувачем пропущений встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Суд першої інстанції також зробив правильний висновок про відмову у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій, оскільки в діях державного виконавця відсутні порушення.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 26 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв