Справа № 569/2923/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Бучко Т.М.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, поданою представником заявника адвокатом Семенюк З.М., про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_2 , та шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована тим, що 17 лютого 2022 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав позику в розмірі 100000 доларів США. Підтвердженням укладення договору позики є розписка, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався повернути позику в повному обсязі до 11 березня 2022 року. Суму позики не повернута. На забезпечення зобов`язань відповідача ОСОБА_2 по договору позики був укладений 20 лютого 2022 року договір поруки з ОСОБА_3 на суму 200000 грн, тому він згідно ст.554 ЦК України несе відповідальність перед позикодавцем за повернення боргу по договору позики. Але ОСОБА_3 , як поручитель, також не сплатив заборгованість в строк до 11 березня 2022 року. Заборгованість відповідачів по договору позики та договору поруки складає суму, що еквівалентна 100000 доларів США, а саме - 3820000 грн. Всі звернення та вимоги до відповідачів сплатити борг залишились без задоволення. Оскільки між ними існує майновий спір про стягнення коштів, вважає, що відповідачі зможуть вчиняти дії по відчуженню свого майна з метою уникнення відповідальності за повернення позичених коштів, що надалі унеможливить виконання судового рішення по справі.

Суд, дослідивши додані до заяви про забезпечення позову докази, дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення. Таке обґрунтоване припущення може будуватись на доказах, аргументах, поведінці відповідача чи третіх осіб у співставленні з обставинами конкретної справи та предметом спору.

Заявник не надав жодних доказів та не навів переконливих аргументів, які би свідчили про дійсну ймовірність того, що відповідачі приховують або мають намір приховати своє майно з метою ухилення від виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Доказів звернення позивача, як кредитора, до відповідачів з вимогою сплатити заборгованість за договором позики та договором поруки і відмови останніх від добровільної сплати боргу, що могло б свідчити про їх ухилення від виконання своїх зобов`язань, до заяви не додано.

Звертаючись в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідачів позивач не довів, що заявлені вимоги є співмірними обраному виду забезпечення позову.

Відсутність відомостей про належне відповідачам рухоме та нерухоме мано не дає суду змоги визначити співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Накладення арешту на все без винятку рухоме та нерухоме майно відповідачів без встановлення обсягу такого майна та його вартості може спричинити порушення їхніх прав чи прав інших осіб у випадку, якщо майно перебуває у спільній сумісній власності.

Оскільки заявник не надав доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не довів співмірності обраних ним заходів забезпечення позову заявленим вимогам, підстави для забезпечення позову відсутні, а отже, в задоволенні заяви належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.153, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя