КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №756/9646/23 Головуючий у 1 інстанції: Диба О.В.

Провадження №22-ц/824/562/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

06 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, посилаючись на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2009 солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 5 685 857, 26 грн., судовий збір у розмірі 1 700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу - 120 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2010 вказане рішення було залишено без змін.

На виконання судового рішення 22.02.2010 Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який було пред`явлено до Оболонського РВ ДВС для примусового виконання.

Згідно з відповіддю на адвокатський запит Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 7300 від 21.06.2023 на виконанні відділу перебувало зведене виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання, зокрема, виконавчого листа №2-2701/29 виданого 22.02.2010 Оболонським районним судом міста Києва, боржником за яким був ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_1 . Однак, 30.06.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Вказані документи ОСОБА_1 не надходили.

З урахуванням викладеного, просив видати дублікат виконавчого листа, посилаючись на те, що його оригінал був втрачений органами ДВС.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 18 серпня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року та постановити нову про задоволення заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, яким би був підтверджений факт повернення стягувачу виконавчих документів та факт їх отримання.

Стягувач не отримував даних виконавчих документів.

Відзиву подано не було.

У судовому засіданні адвокат Сисов В.С. - представник ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

ОСОБА_3 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2009 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 5 685 857, 26 грн., судовий збір у розмірі 1 700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу - 120 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2010 вказане рішення залишено без змін.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2009 у справі №2-5701/2009 набрало законної сили 21.01.2010.

На виконання вказаного судового рішення суду Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист.

Згідно відповіді на адвокатський запит Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 7300 від 21.06.2023 на виконанні відділу перебувало зведене виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з примусового виконання, зокрема, виконавчого листа №2-2701/29 виданого 22.02.2010 Оболонським районним судом міста Києва, боржником за яким був ОСОБА_3 , а стягувачем ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції встановлено, що оригінал виконавчого листа про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 було видано стягувачу та він перебував на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській обл. в межах зведеного виконавчого провадження НОМЕР_1. Так, 30.06.2016 ухвалено постанову про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відомостей про повторне пред`явлення виконавчого листа до виконання матеріали справи не містять.

Необхідність у видачі дубліката виконавчого листа №2-5701/09 від 22.02.2010 виданого Оболонським районним судом м. Києва, стягувач обґрунтовує його втратою.

У відповідності до пп. 17.4 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі дублікату виконавчого листа суд першої інстанції виходив з того, що строк для пред`явлення виконавчого листа на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22.02.2010 у справі №2-5701/09 сплив, заявник не ставить питання про його поновлення, то правові підстави для видачі дубліката виконавчого листа відсутні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Звертаючись до суду з цією заявою стягувач вказував, що копія постанови державного виконавця від 30 червня 2016 року разом з оригіналом виконавчого листа на адресу ОСОБА_1 не надходила, ДВС не підтверджує факту повернення таких документів стягувачу та сама заборгованість залишається непогашеною.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 11 Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затверджених Наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 № 1829/5 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не перевірив їх належним чином, не взяв до уваги приведені норми закону та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, не дослідив усіх наданих стягувачем доказів в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа та не надав їм належної оцінки.

У ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.5 ст.12 ЦПК України на суд також покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

При цьому, всупереч наведеній нормі процесуального права суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, а саме не з`ясував кому саме був направлений виконавчий лист та чи був він втрачені у ході виконавчих дій, яким чином було здійснено направлення та чи було вручено.

Відповідно до ч.ч.5-7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно з п. 17.4 Розділ XIII Перехідних Положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Проте будь-якої правової оцінки даним положенням закону судом першої інстанції надано не було, не встановлено підстави їх застосування та/або їх відсутність до виконавчого листа №2-5701/2009р.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали, що свідчить про неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, що в результаті призвело до неправильних висновків.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3, 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а також невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду від 08 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний текст виготовлено 09 лютого 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник