Житомирський апеляційний суд
Справа №295/6105/24 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №295/6105/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В.

встановив:

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» заборгованість в загальному розмірі 25 705,65 грн., а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 уклав ПАТ «Укрсиббанк» договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0, який підписаний особисто клієнтом.

Відповідно до умов договору позивач надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту в розмірі 20 000,00 грн. в межах строку дії договору з 26.12.2018 по 10.01.2021.

Станом на 18 грудня 2019 року у позичальника виникла заборгованість перед ПАТ «Укрсиббанк» в розмірі 25 705,65 грн. відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу №158 від 18.12.2019.

Вказувало, що 11.12.2019 ТОВ «Суперіум» було укладено з ТОВ «Олком-Лізинг» Договір факторингу №1112Ф та 11.12.2019 року перераховано на рахунок ТОВ «Олком-Лізинг» 520 000,00 грн. 18.12.2019 ПАТ «Укрсиббанк» було відступлено ТОВ «Олком-Лізинг» на підставі Договору факторингу №158 від 18.12.2019 та реєстру боржників до договору факторингу 1112Ф від 18.12.2019 право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним Договором. Таким чином, позивач набув права вимоги до ОСОБА_1 та став новим кредитором за договором.

Зазначало, що заборгованість відповідача перед ними становить 25 705,65 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 17 612,75 грн., заборгованість за відсотками 8 092,90 грн., заборгованість за комісіями 0 грн.

Вважає, що строк позовної давності на звернення до суду він не пропустив, оскільки у період з 12.03.2020 по 30.06.2023 строк позовної давності не застосувався у зв`язку з введенням на території України карантину, а також вважає, що строк позовної давності був перерваний вчиненням виконавчого напису, який в подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню на підставі рішення суду від 19.12.2022, а відтак, на думку позивача, строк позовної давності починається від дня, коли виконавчий напис був визнаний таким, що не підлягає виконанню, зазначаючи, що такий висновок викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові у справі № 554/9126/20 від 13.03.2023. З урахуванням викладеного, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Суперіум» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивачем надано достатньо доказів про перехід права вимоги до ТОВ «ФК «Суперіум» від АТ «Укрсиббанк» станом на 11.12.2019. Стосовно твердження суду першої інстанції, що позивачем не доведено на підставі доказів перехід права вимоги за кредитним договором №0 від 26.12.2018, укладеним з відповідачем, від первісного кредитора АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «ФК «Суперіум» станом на 11.12.2019 (дата укладення договору факторингу №1112Ф між ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум»), вважає, що судом не надано належної правової оцінки витягу з реєстру боржників до договору факторингу №158 від 18.12.2019 та витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1112Ф від 11.12.2019, які підписані 18 грудня 2019 року. Вказує, що саме реєстри боржників до договорів факторингу є належними та допустимими доказами, які підтверджують перехід права вимоги за кредитним договором №0 від 26.12.2018.

Зазначає також, що підписання договору факторингу №1112Ф між ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум» 11.12.2019 та здійснення оплати по ньому раніше ніж ТОВ «Олком-Лізинг» уклало договір факторингу з АТ «Укрсиббанк», жодним чином не спростовує переходу права вимоги з початку від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Олком-Лізинг», а потім від ТОВ «Олком-Лізинг» до ТОВ «ФК «Суперіум». Крім того, факт перерахування 11.12.2019 відповідно до платіжного доручення на користь ТОВ «Олком-Лізинг» коштів в розмірі 520 000,00 грн. як оплату за права вимоги за договором №1112Ф від 11.12.2019, також не спростовує факт передачі саме 18.12.2019 ТОВ «Олком-Лізинг» право вимоги ТОВ «ФК «Суперіум» до відповідача відповідно до реєстру боржників від 18.12.2019 до договору факторингу №1112Ф від 11.12.2019.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що реєстри боржників за обома договорами факторингу підписані 18.12.2019 і відповідно саме з цієї дати перейшло право вимоги спочатку від АТ «Укрсиббанк» до ТОВ «Олком-Лізинг», а потім від ТОВ «Олком-Лізинг» до ТОВ «ФК «Суперіум».

Відповідач скористався своїм правом і подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту переходу права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» від АТ «Укрсиббанк» станом на 11.12.2019.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.12.2018 ОСОБА_1 власноручно підписав Анкету-заявку на надання споживчого кредиту, в якій просив АТ «УкрСиббанк» надати йому споживчий кредит «Револьверна кредитна картка», з сумою кредитного ліміту 20 000,00 грн., строком дії ліміту 24 місяці (на звороті а.с.7-8).

26 грудня 2018 року відповідач ознайомився з умовами кредитування, підписавши Паспорт споживчого кредиту - Інформаційний лист, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма) (а.с.9).

Відповідно поданої Анкети-заявки, 26.12.2018 між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» укладений Договір-анкета про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 (а.с.7-8), який відповідач підписав особисто.

Згідно з п. 1.1 Договору №0 банк відкриває клієнту та обслуговує на умова тарифного плану «Револьверна кредитна картка «Шоппінг картка НПК» картковий рахунок № НОМЕР_1 в гривні, випускає та надає клієнту ПК.

Відповідно до п. 2.2.-2.3 Договору №0 сторони дійшли згоди, що ліміт кредитування встановлюється в розмірі 20 000,00 грн.; строк користування кредитом з 26.12.2018 по 10.01.2021; процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки, річних 55,00%, процентна ставка на суму заборгованості за безготівковими операціями 55,00% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями протягом пільгового періоду 0,00001%.

11.12.2019 між ТОВ «Олком-лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладений Договір факторингу №1112Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Олком-лізинг» передає (відступає) ТОВ «ФК «Суперіум» в якості Нового кредитора за плату, а Фактор приймає належні ТОВ «Олком-лізинг» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі Боржників, укладеними між Первинним кредитором (кредитодавцем) і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.16-20).

Відповідно до Договору факторингу №1112Ф оплата грошової вимоги - грошові кошти, що надаються в розпорядження ТОВ «Олком-лізинг» (Клієнта) ТОВ «ФК «Суперіум» (Фактором) за права грошової вимоги за кредитними договорами по конкретному боржнику, які вказані в реєстрі Боржників відповідно до умов даного договору (а.с.17).

Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №1112Ф від 11 грудня 2019 року ТОВ «Олком-лізинг» передало право вимоги ТОВ «ФК «Суперіум» за кредитним договором №0 від 26.12.2018 (а.с.21).

Зі змісту платіжного доручення № 393 вбачається, що в цей же день 11.12.2019 ТОВ «ФК «Суперіум» перерахувало на користь ТОВ «Олком-лізинг» 520 000,00 грн., як оплату за права вимоги за договором №1112Ф від 11.12.2019 (а.с.22).

Відповідно до довідки ТОВ «ФК «Суперіум» за вих.08032024-1 від 08.09.2024, загальна сума заборгованості боржника ОСОБА_1 становить 25 705,65 грн. (а.с.23).

18.12.2019 між АТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ «Олком-лізинг» (Фактор) укладений договір факторингу №158, відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» (Клієнт) відступає ТОВ «Олком-лізинг» (Фактор), а останній зобов`язується прийняти Права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим договором в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами в паперовому вигляді (а.с.11-13).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено на підставі доказів перехід права вимоги за кредитним договором №0 від 26.12.2018, укладеним з відповідачем, від первісного кредитора АТ «УкрСиббанк» до ТОВ «ФК «Суперіум» станом на 11.12.2019 - дата укладення договору факторингу №1112Ф між ТОВ «Олком-лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум».

Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За правилами ч. 2 ст. 1081 ЦК України грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу.

Звертаючись до суду з позовом, представник ТОВ «ФК «Суперіум» зазначав, що 18 грудня 2019 року ПАТ «Укрсиббанк» було відступило ТОВ «Олком-Лізинг» на підставі Договору факторингу №158 від 18.12.2019 та реєстру боржників до договору факторингу 1112Ф від 18.12.2019 право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним договором. Цього ж дня між ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, ТОВ «ФК «Суперіум» набуло статусу кредитора за вищевказаним кредитним договором.

На підтвердження позовних вимог позивач долучив до позовної заяви:

- договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №0 від 26 грудня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк»;

- паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 26 грудня 2018 року;

- договір факторингу № 158 від 18 грудня 2019 року, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг»;

- реєстр боржників до Договору факторингу №158 від 18 грудня 2019 року;

- договір факторингу №1112Ф від 11 грудня 2019 року, укладеного між ТОВ «Олком-Лізинг» та ТОВ «ФК «Суперіум».

Водночас, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до п.6.2.3. Договору факторингу №1112Ф від 11 грудня 2019 року, права вимоги переходять від Клієнта Фактору з моменту підписання Акта приймання-передачі прав вимоги (за формою, наведеною у Додатку №7 до цього Договору). Після виконання даних умов Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження виникнення права вимоги було надано до суду договір факторингу №1112Ф між ТОВ «Олком-Лізинг» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Суперіум» (Фактор), укладений 11.12.2019, оплата за яким також була проведена в цей же день, зізмісту якого вбачається, що первинний договір - договір відступлення права вимоги між Клієнтом в якості Нового Кредитора (кредитодавця) та Первинним Кредитодавцем Новому Кредитору; Первинний кредитор - АТ «Укрсиббанк», та договір факторингу № 158 від 18 грудня 2019 року, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг».

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невстановлення факту, що станом на 11.12.2019 ТОВ «Олком-Лізинг» відповідно до положень ст. 512, 514, 1077, 1078, 1081 ЦК України набуло право дійсної грошової вимоги до боржників, які мали не виконані зобов`язання перед АТ «Укрсиббанк», в тому числі до відповідача.

Договір факторингу № 158 від між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг» про відступлення прав вимог до боржників був укладений лише через 7 днів - 18.12.2019.

Отже, станом на 11.12.2019 право вимоги до відповідача не могло перейти до ТОВ «ФК «Суперіум», оскільки в ТОВ «Олком-Лізинг» не існувало права вимоги до відповідача, яке перейшло від АТ «Укрсиббанк» лише 18.12.2019 - після укладення договору факторингу №158 та підписання відповідного реєстру боржників.

Таким чином, на підставі доказів, які надані позивачем в обґрунтування заявлених вимог колегія дійшла висновку, що позивачем не доведено перехід права вимоги відповідно до договору факторингу, укладеного між ТОВ «ФК «Суперіум» від АТ «Укрсиббанк» станом на 11.12.2019 та договору факторингу № 158, укладеного між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Олком-Лізинг» 18 грудня 2019, що спростовує доводи апеляційної скарги про отримання саме 18 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Суперіум» право вимоги до відповідача.

Отже, у цій справі позивач не довів факт набуття права вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відтак, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухилення суду від вирішення спору по суті.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Богунського районного суду м. Житомира від 25 липня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Суперіум».

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м.Житомира від 25 липня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий Судді