Справа № 684/388/23 Головуючий у 1 інстанції: Малюта А. В.
Провадження № 22-ц/802/132/24 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Власюк О.С.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Калініченко К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 , про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_4 , на ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 , звернувся до суду із клопотанням про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Заяву обґрунтовує тим, що рішенням Ерлангенського окружного суду від 27 березня 2023 року у справі № 4 Б 350/23 у складі судді окружного суду Стефані, у сімейній справі за позовом ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 затверджено угоду про врегулювання спору щодо тимчасового встановлення опіки над дитиною. Відповідно до затвердженої угоди вирішено спір щодо визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, а також тимчасового встановленні опіки над дитиною та встановлені умови надання дозволу на тимчасове залишення місця проживання дитини за межі Федеративної Республіки Німеччина в Україну в супроводі одного з батьків - ОСОБА_3 .. В порушення зазначеного рішення суду, заінтересована особа ОСОБА_3 не повернулась до постійного місця проживання дитини до 17 квітня 2023 року, як зобов`язувалась вчинити відповідно до вищезгаданого судового рішення. Матір також не виконує інших обов`язків які покладені на неї згідно із вказаним судовим рішенням. З метою здійснення захисту законних прав заявника, а також дитини ОСОБА_6 , зокрема звернення до органів опіки та піклування, а також до суду із відповідним позовом, є необхідним визнання в Україні рішення Ерлангенського окружного суду від 27 березня 2023 року у справі № 4 Б 350/23.

Просить визнати рішення Ерлангенського окружного суду від 27 березня 2023 року у справі № 4 Б 350/23 у сімейній справі за позовом ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 про тимчасове встановлення опіки над дитиною ОСОБА_7 .

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року постановлено визнати на території України рішення від 27 березня 2023 року Ерлангенського окружного суду у сімейній справі № 4 F 350/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про тимчасове встановлення опіки над дитиною ОСОБА_8 .

В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_3 , в інтересах якої діє її представник, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити у справі нове судове рішення про відмову в задоволенні клопотання.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши представника заявника, представника заінтересованої особи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами цивільної справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 з 14 лютого 2019 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області за актовим записом № 72.

Від спільного проживання у сторін є син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 09 червня 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Судовим наказом Старовижівського районного суду від 08 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що певний період часу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх малолітній син ОСОБА_7 проживали у Федеративній Республіці Німеччині.

Рішенням Ерлангенського окружного суду від 27 березня 2023 року у сімейній справі № 4 F 350/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про тимчасове встановлення опіки над дитиною ОСОБА_8 (надалі - рішення суду) сторони погодилися, що їхній спільний син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , буде постійно проживати за адресою: АДРЕСА_1 громада Еккенталь.

Відповідно до рішення суду батько дитини дає згоду на поїздку матері дитини зі спільним сином ОСОБА_11 до Хмельницької області, Україна, у період з 31 березня 2023 року найпізніше до 17 квітня 2023 року. Під час перебування там, батько дитини та їхній спільний син ОСОБА_11 щодня проводитимуть щонайменше один відеодзвінок. Мати дитини повинна повідомити батькові дитини точну адресу, за якою вона буде тимчасово проживати, як тільки їй стане відомо, але не пізніше 30 березня 2023 року. Мати дитини зобов`язується вжити всіх необхідних заходів для захисту свого сина ОСОБА_11 , як тільки виникне конкретна загроза його життю, зокрема, повернутися до Німеччини в більш ранній термін.

Мати дитини погоджується, що батьки батька дитини та його племінниця відвідають їх вдома щонайменше один раз до 31 березня 2023 року. Витрати, пов`язані з розглядом справи сторони покривають у рівних частинах.

ОСОБА_3 брала участь в судовому засіданні. Згідно з протокольним записом у справі від 07 червня 2023 року ОСОБА_3 апеляцію проти угоди не подавала. Таким чином рішення суду набуло чинності.

На вказаному судовому рішенні проставлений апостиль. Переклад на українську мову нотаріально завірений.

Заявник стверджує, що ОСОБА_3 в порушення приписів рішення Ерлангенського окружного суду не повернулась до постійного місця проживання дитини до 17 квітня 2023 року, як зобов`язувалась вчинити. ОСОБА_3 звернувся із заявою у відділ поліції Ерланген-Ланд стосовно незаконного відібрання неповнолітньої дитини у батьків.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного Законодавства України.

В Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили (частина перша статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

У розділі ІХ ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів» окремо регулюється питання визнання та звернення до виконання рішень іноземного суду, що підлягає примусовому виконанню (Глава 1), та визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню (Глава 2).

Згідно зі ст.471 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з ч.7 ст. 473 ЦПК України у визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, може бути відмовлено з підстав, встановлених статтею 468 цього Кодексу.

Пунктом третім частини другої статті 468 ЦПК України передбачено, що у задоволенні клопотання може бути відмовлено якщо рішення ухвалене в справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України.

Між Україною та Федеративною Республікою Німеччина міжнародні договори про правову допомогу і правові відносини у цивільних і сімейних справах не укладалися, а тому визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності.

Відповідно до частини другої статті 462 ЦПК України у разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Вказана норма кореспондується зі статтею 11 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Таким чином, принцип взаємності полягає в тому, що держава, що дотримується цього принципу, надає на своїй території аналогічні права і бере на себе аналогічні зобов`язання.

Україна та Федеративна Республіка Німеччина є Договірними Державами Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року (далі - Конвенція).

Конвенцією визначено її цілі, якими є: визначити державу, органи якої мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини; визначити, яке право застосовується такими органами при здійсненні їхньої юрисдикції; визначити право, що забезпечується до батьківської відповідальності; забезпечити визнання та виконання таких заходів в усіх Договірних Державах; запровадити таке співробітництво між органами Договірних держав, яке може бути необхідним для досягнення цілей цієї Конвенції.

Відповідно до пункту 1 ст. 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах рішення іноземного суду немайнового характеру, які не потребують виконання, винесені судом кожної договірної сторони, після набрання ними законної сили визнаються на територіях інших договірних сторін без спеціального провадження, якщо установою юстиції запитуваної договірної сторони раніше у цій справі не було винесено рішення, що набрало законної сили, або якщо згідно з цією Конвенцією, а в не передбачених нею випадках відповідно до законодавства договірної сторони, на території якої рішення має бути виконано, ця справа не належить до виключної компетенції установ юстиції останньої. Положення цієї статті відносяться і до рішень з опіки і піклування, а також до рішень про розірвання шлюбу, винесеними установами, компетентними відповідно до законодавства договірної сторони, на території якої винесене рішення.

Згідно із ст. 2 Конвенції вона застосовується до дітей до моменту їхнього народження до досягнення ними 18 року.

Статтею 3 Конвенції визначено, що заходи, згадані у статті 1, можуть стосуватися, зокрема, права опіки, у тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини.

У статті 5 Конвенції зазначено, що судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

З урахуванням статті 7 у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

Згідно з п.1 ст.5 Конвенції судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

Відповідно до ст. 24 Конвенції без шкоди для пункту 1 статті 23, будь-яка зацікавлена особа може звернутися до компетентних органів Договірної Держави з проханням про прийняття рішення щодо визнання або невизнання заходу, ужитого в іншій Договірній Державі. Процедура визначається правом Держави, в якій було подано прохання.

Згідно з ч.1 ст. 23 Конвенції заходи, ужиті органами Договірної Держави, визнаються в силу закону в усіх інших Договірних Державах.

Випадки, за яких може бути відмовлено у визнанні рішення передбачені п.2 ст.23 Конвенції.

У визнанні в Україні рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконані може бути відмовлено з підстав встановлених 468 ЦПК України

Враховуючи, що рішення від 27 березня 2023 року Ерлангенського окружного суду ОСОБА_3 не оскаржувалось і набрало законної сили, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що клопотання ОСОБА_2 про визнання рішення іноземного суду підлягає до задоволення.

У п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року за № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражі і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» роз`яснено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Суд першої інстанції при розгляді заявленого клопотання врахував вищевказані обставини справи та вимоги закону і дійшов правильних висновків про задоволення заявленого клопотання про визнання в Україні рішення суду Ерлангенського окружного суду від 27 березня 2023 року у сімейній справі № 4 F 350/23.

Підстави передбачені ч.7 ст. 473 ЦПК України для відмови у визнанні в України даного рішення відсутні.

Варто зауважити, що під час розгляду клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, суд вирішує лише процесуальне питання щодо виконання рішення іноземного суду, а не спір між батьками щодо визначення місця проживання дитини (Постанова КЦС/ВС № 638/1720/20 від 27.07.2022 року). Таким чином доводи заінтересованої сторони в частині, що стосуються її незгоди із визначеним судом місцем проживання дитини може вирішуватись лише у позовному проваджені судом який приймав рішення по суті спору.

За змістом апеляційної скарги заінтересована сторона фактично висловлює незгоду із рішенням Ерлангенського окружного суду від 27 березня 2023 року у справі № 4 F 350/23, однак правом на апеляційне оскарження цього рішення заінтересована сторона не скористалась. Разом з тим, заперечуючи проти задоволення клопотання про визнання рішення іноземного суду, ОСОБА_3 фактично просила суд ревізувати рішення іноземного суду, що очевидно є незаконним.

Таким чином суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив заявлене клопотання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статями 374, 375,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана в її інтересах представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Старовижівського районного суду Волинської області від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: