07.11.2024 Справа № 363/2523/24
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючої судді Дьоміної О.П., за участі секретаря Ходасевич Д.К., представника позивача адвоката Коршуна В.В., позивача ОСОБА_1 , розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Диким Ю.О. до Димерської селищної ради, третя особа Вишгородська державна нотаріальна контора, про встановлення фату спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю,-

ВСТАНОВИВ:

27.05.2024 року адвокат Дикий Ю.О., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із вказаним позовом у якому просив встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю з 1999 року і, до дня смерті ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким позивач, починаючи з 1999 року проживав однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 . Вишгородською районною державною нотаріальною конторою 04.05.2028 року заведено спадкову справу за №87/2018. 03.05.2018 року ОСОБА_1 , який вважав ОСОБА_2 рідним дядьком, звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Пушняк М. О. за вих. № 540/02-31 від 04.06.2018 року, заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , з підстав не надання заявником документів, підтверджуючих родинні стосунки із померлою особою та відсутності заповіту на його ім`я. Встановивши, що ОСОБА_2 не є рідним дядьком, яким його сприймав позивач, виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю, для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України. ОСОБА_2 є чоловіком рідної тітки заявника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, мати заявника ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була рідною сестрою ОСОБА_3 . Інших спадкоємців, відповідно до черговості спадкування за законом, після померлого ОСОБА_2 не має. Позивач зазначає, що він не лише спільно проживав з рідною тіткою та дядьком з 1999 року і до дня їх смерті, але й до кінця їх життя опікувався ними та їх здоров`ям, а після смерті займався їх похованням. За відсутності інших спадкоємців, а також не розрізняючи поняття рідного дядька та дядька, як чоловіка рідної тітки, ОСОБА_1 вважав себе родичем померлого ОСОБА_2 , який відноситься до п`ятої черги спадкоємців за законом, однак виявивши помилковість таких своїх суджень, змушений звертатись до суду з цим позовом з метою набуття права на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.05.2024 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та за клопотанням представника позивача витребувано, в порядку ст. 84 ЦПК України, у державного нотаріуса Вишгородської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи за №87/2018, заведеної 04.05.2018 року за реєстровим №62372737, після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Димер Вишгородського району Київської області; довідку про коло спадкоємців; Витяг (інформаційну довідку) зі Спадкового реєстру про наявність (відсутність) посвідченого заповіту і спадкового договору або заведеної спадкової справи та виданого свідоцтва про право на спадщину.

Витребувані матеріали надійшли на адресу суду 17.09.2024 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 18.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник відповідача Димерської селищної ради та представник третьої особи Вишгородської державної нотаріальної контори до суду не прибули, надали заяви, відповідно яких просили суд розглянути справу за їх відсутності.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності представників відповідача і третьої особи, суд враховує положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, згідно якого неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а також думку представника позивача та самого позивача, які не заперечували щодо проведення засідання без вказаних осіб та наявність в матеріалах справи заяв від вказаних осіб, щодо розгляду справи бех них, суд вважає можливим розглянути вказану справу за відсутності представника відповідача та представника третьої особи.

Відповідно до ст. 92 ЦПК України - с торони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Стаття 234 ЦПК України теж наголошує, що якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їхньою згодою можуть бути допитані як свідки згідно із ст. ст. 230-232 цього Кодексу.

Представник позивача адвокат Коршун В.В. вимоги позовної заяви підтримав та просив суд їх задовольнити.

Так, під час розгляду справи судом позивач ОСОБА_1 , допитаний, відповідно до вимог ст. 92, ст. 230-234 ЦПК України, як свідок пояснив суду, що дійсно що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким позивач, починаючи з 1999 року проживав однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 він звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину від 03.05.2018 року, оскільки вважав померлого ОСОБА_2 своїм рідним дядьком, але постановою державного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , з підстав не надання документів, підтверджуючих родинні стосунки із померлою особою та відсутності заповіту. Таким чином, встановивши, що ОСОБА_2 не є рідним дядьком, яким його сприймав ОСОБА_1 , виникла необхідність у зверненні до суду з цим позовом про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем однією сім`єю, для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України. ОСОБА_1 пояснив суду, що ОСОБА_2 є чоловіком його рідної тітки ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, мати заявника ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 була рідною сестрою ОСОБА_3 . Інших спадкоємців, відповідно до черговості спадкування за законом, після померлого ОСОБА_2 не має. ОСОБА_1 вказав, що він не лише спільно проживав з рідною тіткою та дядьком з 1999 року і до дня їх смерті, але й до кінця їх життя опікувався ними та їх здоров`ям, допомагав по господарству, купляв продукти, сплачував комунальні послуги, а після смерті займався їх похованням. Крім того ОСОБА_1 зазначив, що в нього є родина дружина та донька, ще був син, який загинув і, з якими він не мешкав та не підтримував відносин з 1999 року, але офіційно шлюб розірвано не було. Дружина з дітьми мешкала з батьками позивача, а після смерті ОСОБА_2 вони знову примирилися та почали мешкати разом за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають і до теперішнього часу.

Допитані судом свідки показали суду наступне:

Так, свідок ОСОБА_5 пояснив суду, що мешкає в АДРЕСА_2 . Дуже гарно знав померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , оскільки жив з ними по сусідству. З позивачем свідок теж знайомий, знає його приблизно з 2000 року, він проживав з ОСОБА_7 , разом з ними працював на присадибній ділянці, свідок зустрічав його в магазині, коли він купував продукти харчування, в банку в 2015-2016 роках, де він сплачував комунальні послуги. При спілкування зі свідком ОСОБА_7 завжди тепло відзивалися про позивача, казали про те, що незважаючи на те, що в них немає власних дітей, у них є племінник, який допомагає їм. Свідок повідомив, що ОСОБА_1 перебував в АТО наприкінці 2014 року та влітку 2015 року, після цього повернувся та проживав з ОСОБА_2 , аж до самої смерті останнього, до 2018 року.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що мешкає в АДРЕСА_3 . Знає родину ОСОБА_7 , які померли ще до ІНФОРМАЦІЯ_5 , спочатку померла ОСОБА_6 , а через декілька років помер ОСОБА_2 . Свідок знає позивача, бачила його на вулиці та подвір`ї ОСОБА_7 приблизно з 2000 року, вони мешкали разом, свідок бачила їх побут, ставлення один до одного. ОСОБА_1 був в АТО двічі: в 2014 році та в 2015, а потім повернувся і проживав з ОСОБА_2 .

Так, вислухавши позивача, його представника адвоката Коршуна В.В., свідків та дослідивши позовну заяву з доданими до неї матеріалами, суд приходить до наступного:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Димер помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть, довідкою керівника органу державної реєстрації актів цивільного стану від 19.03.2018 року (а.с. 20, 13 на звороті).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов будинок за АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на будівлю від 07.03.1960 року (а.с.103).

29.07.2015 року позивач зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади від 27.01.2024 року (а.с.14).

Відповідно до довідок Димерського селищного голови від 20.09.2018 року та від 19.03.2018 року ОСОБА_1 дійсно зареєстрований та проживає в АДРЕСА_4 , проживав разом із ОСОБА_9 по день його смерті, вели спільне господарство. ОСОБА_1 похоронив ОСОБА_2 , актовий запис про смерть за №30 від 19.03.2018 року (а.с.11, 102). При цьому вказані довідки не містять дати початку проживання позивача за вказаною адресою разом із ОСОБА_2 .

Акт про фактичне проживання та користування будинком, що підписаний свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , в присутності депутата Димерської селищної ради Л. Іванової від 18.04.2024 року свідчить про те, що ОСОБА_1 фактично з 1999 року по даний час проживає в АДРЕСА_1 безперервно користується даним житловим будинком, обробляє присадибну земельну ділянку. 29.07.2015 року ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою Власник даного житлового будинку ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за цією адресою до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ОСОБА_1 (а.с.10 на звороті).

Надані позивачем три чеки (а.с.11-12) свідчать про те, що ОСОБА_1 за січень-лютий, 2018 року здійснював оплату за телекомунікаційні послуги за адресою: АДРЕСА_4 .

Квитанція за №148 від 21.03.2018 року (а.с.13) вказує на те, що позивачем здійснена оплата за телекомунікаційні послуги ПАТ «Укртелеком», адреса отримання послуг не зазначена.

Крім того, судом встановлено, що дружина померлого ОСОБА_2 ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була рідною сестрою ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, свідоцтв про народження та одруження (а.с.16-20).

При цьому те, що позивач ОСОБА_1 дійсно є племінником померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , яка є дружиною померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , позивачем суду не доведено, копію свідоцтва про народження не надано.

03.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 до Вишгородської районної державної нотаріальної контори (а.с. 92).

04.05.2018 року Вишгородською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №87/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а.с.91). Що також підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 04.05.2018 року (а.с.96).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30.05.2018 року слідує, що відсутня інформацію про наявність заповіту ОСОБА_2 (а.с.104).

04.06.2018 року постановою державного нотаріуса Пушняк М.О. Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області Вишгородського району відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не надав до нотаріальної контори документів, які б свідчили про його родинні відносини з померлим ОСОБА_2 (а.с.108).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 1216 ЦК України зазначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (ч. 2 ст. 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У п. 6 рішення від 03.06.1999 року за №5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі за №644/6274/16-ц вказано, що згідно з абз. 5 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року у справі за №5-рп/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень п. 6 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ч. 4 та ч. 5 ст. 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» - обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання, спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання осіб та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину тощо.

Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст. ст. 77, 78, 81 ЦПК України - належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Факт реєстрації місця проживання позивача за адресою проживання спадкодавця з 29.07.2015 року не підтверджує обставин постійного фактичного проживання позивача не менше п`яти років до часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надані позивачем квитанції та платіжні документи про оплату витрат за телекомунікаційні послуги за адресою: АДРЕСА_4 , свідчать про те, що такі виплати здійснені позивачем за вказаною адресою лише, починаючи з січня по березень 2018 року. При цьому не доведено позивачем й про наявність будь-яких домовленостей щодо розподілу обов`язків між ним та померлим ОСОБА_2 відносно оплати за житлово-комунальні послуги.

З наданих позивачем довідок Димерського селищного голови від 20.09.2018 року та від 19.03.2018 року вбачається лише те, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , проживав разом з ОСОБА_2 по день його смерті, вели спільне господарство, ОСОБА_1 похоронив ОСОБА_2 за власний рахунок, але дати початку спільного проживання та ведення домашнього господарства зазначені документи не містять.

Критично суд відноситься і до акту про фактичне проживання та користування будинком, що підписаний свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , в присутності депутата Димерської селищної ради ОСОБА_11 від 18.04.2024 року - оскільки інформація у вказаному акті не підтверджена показами вказаних свідків, допитаним судом, крім того акт підтверджує лише те, що ОСОБА_1 фактично з 1999 року по даний час проживає в АДРЕСА_1 безперервно користується даним житловим будинком, обробляє присадибну земельну ділянку.

Допитані судом свідки підтвердили лише те, що ОСОБА_1 приблизно з 2000 років мешкав з родиною ОСОБА_7 , допомагав їм по господарству, купував продукти, свідок ОСОБА_5 показав, що в 2015-2016 роках був свідком, як ОСОБА_1 сплачував у банку витрати за комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_4 . При цьому будь-яких даних, які повідомили свідки, не містять обставини щодо їх спільного проживання виходячи із факту не лише проживання, але і інших вищевказаних обставин, які мають значення для віднесення позивача до четвертої черги спадкоємців у відповідності до ст. 1264 ЦК України.

Таким чином судом встановлено, що зазначені вище документи не підтверджують факт спільного проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки вони не містять підтверджуючої інформації про обставини, на які посилається позивач, а посилання ОСОБА_1 на показання свідків, допитаних під час судового розгляду, без наявності інших підтверджуючих доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності дали змогу суду встановити факт проживання позивача та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю у визначений період, а саме з 1999 року по 18.03.2018 року тобто того, що позивач мав з ОСОБА_2 , починаючи з 1999 року спільні витрати, вів спільний бюджет, мав спільне харчування, здійснював купівлю майна для спільного користування, приймав участь у витратах на утримання житла, його ремонт, що вони мали усні чи письмові домовленості про порядок користування житловим приміщенням тощо.

Отже правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі у їх сукупності й надавши їм належну оцінку, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявності обов`язкових ознак, що притаманні сімейним відносинам, тобто: наявність спільного бюджету, харчування за спільні кошти, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та, відповідно, про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 більше п`яти років, з метою прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги за законом.

Окремо суд звертає увагу на те, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в одному будинку та догляд позивача за померлим і його поховання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між ними склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, фактичні сімейні відносини.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів у відповідності до ст. ст. 76-80 ЦПК України, які б підтверджували факт проживання його зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_6 , адже наявність лише реєстрації місця проживання позивача за адресою місця реєстрації та проживання ОСОБА_2 з 29.07.2015 року не є достатнім для віднесення ОСОБА_1 до четвертої черги спадкоємців за законом у відповідності до ст. 1264 ЦК України.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 1216, 1258, 1264, 1268-1270, ЦК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 281, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого в його інтересах адвокатом Диким Ю.О. до Димерської селищної ради, третя особа Вишгородська державна нотаріальна контора, про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Димерська селищна рада, , адреса: 07330, Київська область, Вишгородський район, смт. Димер, вул. Соборна, 19.

Третя особа: Вишгородська державна нотаріальна контора, адреса: 07301, м. Вишгород, пл. Шевченка, 1.

Головуюча суддя О.П. Дьоміна