Справа №442/9152/23
Провадження №2/442/258/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді - Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання - Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

за участю представників:

від позивача: не з`явилися

від відповідача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшов позов ТзОВ „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" до ОСОБА_1 , в якому позивач просить на підставі ст.ст. 67, 68, 162 ЖК України, ст.ст. 16, 509, 525, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 629, 633, 634, 641, 642, 712 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" стягнути з ОСОБА_1 суму основного боргу (заборгованості за спожитий газ) в розмірі 13 527 грн 18 к. та судовий збір в розмірі 2 684 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідачем, в період з травня 2021 року по жовтень 2023 року (включно) за адресою: АДРЕСА_1 , - було спожито природний газ на загальну суму 13 527 грн 18 к., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Право власності на вищезазначений об?єкт нерухомості підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. Вказує, що постачальник звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, яка була задоволена. Ухвалою від 16.10.2023 по справі № 442/6706/23 було скасовано наказ від 25.09.2023, у зв`язку з чим постачальник звертається до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за спожитий природний газ.

Вказує, що компанія, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його (природний газ) для власних потреб та відповідно Постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу" від 19.10.2018 № 867 і є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП „Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам" від 30.09.2015 № 2500 визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Для забезпечення приєднання побутовим споживачем до умов договору постачання природного газу побутовий споживач має надати постачальнику заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, підписану побутовим споживачем або уповноваженою ним особою. Споживачем постачальнику була надана підписана заява-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам від 20.04.2021. Таким чином, вказує, що відповідач приєднався до умов Договору шляхом заявочного приєднання. Зазначає, що постачальник проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ від 09.08.2023 № 119/4.3-29965-2023/ НОМЕР_1 в сумі 13 344 грн 17 к., яка залишилась незадоволеною відповідачем. Заперечення щодо сплати боргу відповідачем не надано. Борг не сплачено. Вказує, що позивачем в період з травня 2021 року по жовтень 2023 року (включно) було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 13 527 грн 18 к., вартість якого не сплачена відповідачем. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений Договором строк. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 просила закрити судову справу № 442/9152/23, провадження № 2/442/1760/2023, як таку, що суперечить чинному законодавству. Вказує, що позивач порушив Закон України „Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування". Вважає, що порушені її права, які прописані в Європейській конвенції з прав людини. Вказує, що не має боргу за комунальні послуги, адже живе в соціальній державі, яка про неї дбає, відповідач є представником Дрогобицької територіальної громади й на неї поширюються всі норми Конституції України, міжнародних договорів, ратифікованих Україною, Бюджетного кодексу України, Закону України „Про місцеве самоврядування". Вказує, що порушено на ст.ст. 3, 55, 67 Конституції України, ст.ст. 3, 4 Статуту Ради Європи. Також вказує, що позивачем є Товариство з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України", а ліцензію надано ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ „ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ". Вказує, що документи, надані від компаній, відмінних від компаній з повною назвою ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ „ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", не акцептує. Також вказує, що НКРЕКП неконституційний орган, не створений у законний спосіб, а призначений Президентом, а тому усі посилання на Постанови НКРЕКП є нечинними. Вказує, що спірним є питання щодо суми виставленого боргу та факт, чи може взагалі існувати борг у Людини згідно з ст. 3 та ст. 13 Конституції України, а також сума виставленого боргу 13 527 грн 18 к. Вказує, що документи про ціноутворення користувачу ніколи не надавались, обгрунтування ціни/тарифу не надавались, а постанови НКРЕКП є нечинними, оскільки саме НКРЕКП є нечинним. Заява-приєднання до ТОВ „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" була написана 20.04.2021. Це означає, що платіж за квітень 2021 року мав отримувати „ЛЬВІВГАЗЗБУТ". А „ЛЬВІВГАЗЗБУТ" перекинув його до ТОВ „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" й додатково приєднав вже сплачені рахунки за лютий та березень 2021 року, що й стало причиною суперечки з ТОВ „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України". На той час вимагали переплату в сумі близько 400 грн, на що відповідач не могла погодитись. Довга переписка, телефонні дзвінки, перемовини, бажання співпраці з юридичною фірмою ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ „КРЕДИТ БОРГ СОЛЮШЕН", що представляло ТОВ „ГК „Нафтогаз України" та виставляла для оплати офшорні рахунки. Тому, вказує, що питання боргу є сумнівним. Товариство з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" не укладали з нею ніяких договорів. Вказує, що не підписувала з Товариством з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" типовий договір.

Повноважні представники позивача в судове засідання не з`явилися. У позовній заяві заявлено клопотання про проведення розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не заперечували проти розгляду справи у відсутності представників позивача, проти позову заперечили з підстав, викладених клопотанні від 17.01.2024.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

З 08.05.2015 набрав чинності Закон України „Про ринок природного газу" від 09.04.2015, який введено в дію з 01.10.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України „Про ринок природного газу" державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг(п. 32 ч. 1 Закону України „Про ринок природного газу").

Взаємовідносини між споживачами природного газу та Оператором ГРМ регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс ГРМ) та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про ринок природного газу" суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

У відповідності до ст. 12 Закону України „Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Статтею 40 Закону України „Про ринок природного газу" передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктами 1, 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 передбачено, що суб`єкти ринку природного газу (у тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному Кодексом ГРС.

Пунктом 3 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ визначено, що його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем)відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.

Доступ до газорозподільної системи - це право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

Оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання,що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

Споживачем природного газу (споживач) є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, від 30.01.2018 № 110 видано ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ „ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" () ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії на території України.

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу І Кодексу ГРМ взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VІ цього Кодексу.

Відповідно до пункту 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Відповідно до глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт (п. 1).

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498 (далі - Типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами,у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятра та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункт 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об`єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об`єму споживання природного газу, зокрема мають містити присвоєний споживачу персональний ЕІС-код як суб`єкту ринку природного газу та за необхідності ЕІС-код його точки (точок) комерційного обліку, величину приєднаної потужності об`єкта споживача та перелік комерційних вузлів обліку (за їх наявності).

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ).

Таких же висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.11.2021 у справі № 591/4825/20 (провадження № 61-11470св21).

Судом встановлено, що відповідно до заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України", 20.04.2021 ОСОБА_1 приєдналась до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 (далі-Договір), на офіційному сайті НКРЕКП, сайті постачальника в мережі інтернет за адресою http.www.gas.ua. Персональні дані Споживача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; дані об`єкта газопостачання: квартира за адресою: АДРЕСА_2 ; ЕІС-код, присвоєний Оператором ГРМ, згідно з вимогами Кодексу газорозподільних систем: 56ХМ22С24816677А (а.с. 17).

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.10.2001 вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , - належить ОСОБА_3 (а.с. 19).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15.08.2006 після реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_3 присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с. 21).

Відповідно до фінансового стану у Споживача ОСОБА_1 , ЕІС-код: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 , - за період з 05.2021 по 20.2023 наявна заборгованість у розмірі 13 527 грн 18 к. ОСОБА_1 здійснювала платежі на оплату послуг за споживання природного газу 14.06.2021, 08.07.2021, 16.08.2021, 24.09.2021, 19.10.2021, 12.11.2021, 15.12.2021, 24.01.2022 (а.с. 13).

Також в матеріалах справи наявна вимога про сплату заборгованості за спожитий газ в сумі 13 344 грн 17 к. ТОВ „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" від 09.08.2023, адресована споживачу ОСОБА_1 , ЕІС-код: 56ХМ22С24816677А, адреса: АДРЕСА_2 .

Отже, відповідач ОСОБА_1 приєдналась до умов договору розподілу природного газу (акцептувала договір), оскільки повернула підписану заяву-приєднання, споживала природний газ з травня 2021 року та сплачувала рахунки за споживання природного газу.

Статтею 714 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Стаття 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Оскільки відповідач покладені на нього, як на споживача, обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 13 527 грн 18 к., а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у розмірі 13 527 грн 18 к.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо того, що вона не має боргу за комунальні послуги, оскільки держава повинна дбати про неї з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948, кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу одяг, житло, медичний догляд та необхідне соціальне обслуговування, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту її самої та її сім`ї, і право на забезпечення в разі безробіття, хвороби, інвалідності, дівства, старості чи іншого випадку втрати засобів до існування через незалежні від неї обставини.

Держава реалізує дане право людини шляхом надання пільг, субсидій та в інший спосіб, визначений законодавством, проте це не означає, що споживання природного газу є безкоштовним.

Посилання відповідача на ст.ст. 55 та 120 Бюджетного кодексу України є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 1 Бюджетного кодексу України Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Ані в Державному бюджеті України за 2021-2023 роки, ані в бюджеті Дрогобицької міської територіальної громади на 2021, 2022, 2023 роки не передбачено видатків персонально ОСОБА_1 . Так само, відповідачем не було надано суду жодних доказів того, що вона має якісь пільги, субсидії щодо оплати спожитого природного газу, чи в інший спосіб звільнена від оплати за спожитий природний газ.

Відповідач ОСОБА_1 добровільно уклала договір постачання природного газу шляхом підписання заяви-приєднання 20.04.2021, а тому має оплачувати обсяг спожитого природного газу відповідно до умов, визначених договором.

Щодо посилання відповідача на норми Закону України „Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 1 Закону України „Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону.

Відповідно до абз. 1, 2 ч. 3 ст. 2 Закону України „Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" постачальникам природного газу компенсуються: заборгованість побутових споживачів, що врегульовується згідно із Законом України „Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" заборгованість (грошові зобов`язання) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають) врегулюванню відповідно до цього Закону, а саме:

заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, яка виникла з 1 січня 2020 року по 28 лютого 2022 року включно;

заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу/постачання природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (далі - НАК „Нафтогаз України"), не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість та/або грошові зобов`язання постачальників природного газу, які в період з 1 січня 2021 року до 30 квітня 2021 року включно здійснили поставку природного газу побутовим споживачам за ціною, що не перевищувала граничний рівень ціни природного газу, встановлений Кабінетом Міністрів України на період лютий - березень 2021 року включно, перед товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", не сплачені станом на 30 листопада 2022 року;

заборгованість операторів газорозподільних систем за договорами постачання/купівлі-продажу природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі для забезпечення фізичного балансування газорозподільної системи та власної господарської діяльності з 1 листопада 2021 року до 28 лютого 2022 року включно, укладеними з товариством з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України";

заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;

заборгованість (грошові зобов`язання) особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно (особи, що здійснює функції оператора газосховищ), перед акціонерним товариством „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України", товариством з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз Трейдинг" та/або перед державним бюджетом, не сплачена станом на 31 грудня 2022 року;

заборгованість особи, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, перед НАК „Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату;

безнадійна та сумнівна дебіторська заборгованість побутових споживачів, що обліковується у постачальників природного газу станом на розрахункову дату, у тому числі заборгованість у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати, не сплачена станом на розрахункову дату.

Згідно з абз. 2 ч. 3 Закону України „Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" сумнівна та/або безнадійна дебіторська заборгованість побутових споживачів перед постачальниками природного газу станом на розрахункову дату з урахуванням усіх коригувань розміру сумнівної та/або безнадійної дебіторської заборгованості, якщо такі мали місце, у зв`язку з переоцінкою заборгованості побутових споживачів у фінансовій звітності постачальника станом на розрахункову дату, зокрема заборгованість у розмірі вартості несплачених обсягів, що виникла внаслідок приведення об`єму природного газу до стандартних умов за методикою визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 21 жовтня 2003 року № 595, а також у зв`язку з визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 1 жовтня 2014 року до розрахункової дати та не сплачена станом на розрахункову дату, внаслідок та за рахунок якої утворилася кредиторська заборгованість постачальників природного газу за договорами купівлі-продажу природного газу для побутових споживачів, підлягає списанню на особових рахунках побутових споживачів за результатами проведення взаєморозрахунків, передбачених цією статтею, пропорційно до частки кредиторської заборгованості постачальників природного газу за договорами купівлі-продажу природного газу для побутових споживачів, у якій проведено такі взаєморозрахунки.

Заборгованість боржника ОСОБА_1 не можна віднести до такої, що врегульовується згідно із Законом України „Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а тому абз. 5 ч. 2 ст. 1 Закону України „Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування" не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Щодо доводів відповідача про визнання Конституційним Судом низки положень НКРЕКП неконституційними, то рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/201 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), абзац п`ятий частини третьої статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22.09.2016 № 1540-VIII. Визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частину першу, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частину шосту статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22.09.2016 № 1540-VIII. Частина перша статті 1, пункт 2 частини першої статті 4, частина перша, абзаци перший, другий частини другої статті 5, абзаци другий, третій, четвертий, тридцять дев`ятий, сороковий частини третьої, частина шоста статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22.09.2016 № 1540-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з 31 грудня 2019 року.

Норми, які визнано неконституційними стосуються процедури створення НКРЕКП та порядку звільнення і призначення його членів.

Зі змісту вказаного рішення не вбачається, що Конституційний Суд України ставить під сумнів законність раніше ухвалених Нацкомісією рішень.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 02.09.2022 № 953/1681/20.

Щодо посилань відповідача на те, що Постанови НКРЕКП є нечинними, оскільки вони не зареєстровані в Міністерстві юстиції України.

Відповідно до ч. 6. 7 ст. 14 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22.09.2016 № 1540-VIII рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України.

Щодо посилань відповідача на те, що платіж за квітень 2021 року мав отримувати „ЛЬВІВГАЗЗБУТ", оскільки Заява-приєднання до ТОВ „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" була підписана 20.04.2021, то суд зазначає, що предметом розгляду є стягнення заборгованості, яка утворилась за період з 05.2021 по 10.2023.

Посилання позивача на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ „ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" є різними юридичними особами також не заслуговують уваги з огляду на наступне.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України „Про затвердження Вимог щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу" від 05.03.2012 № 368/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2012 за № 367/20680, затверджено Вимоги щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу.

Відповідно до абз. 4 п. 3 Вимог щодо написання найменування юридичної особи або її відокремленого підрозділу великі та малі літери, використані в установчих документах та при заповненні заяви у сфері державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, вважаються тотожними.

Отже, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України", , та ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ „ГАЗОПОСТАЧАЛЬНА КОМПАНІЯ „НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", , є однією і тією ж самою юридичною особою.

Згідно з платіжною інструкцією № 10260 від 11.09.2023 ТОВ „ГК „Нафтогаз України" сплатило судовий збір у розмірі 268 грн 40 к.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.10.2023 по справі № 442/6706/23, провадження № 2-с/442/85/2023 заяву ОСОБА_1 задоволено; скасовано виданий 25.09.2023 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області судовий наказ № 442/6706/23 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , на користь: Товариства з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна Компанія „Нафтогаз України" 13 344,17 грн. (тринадцять тисяч триста сорок чотири грн., 17 коп.) заборгованості за спожитий природний газ та 268,40 грн. сплаченого судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України у уразі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відповідно до платіжної інструкції № від 05.12.2023 ТОВ „ГК „Нафтогаз України" сплатило судовий збір у розмірі 2 415 грн 60 к.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 684 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" заборгованість за спожитий газ в розмірі 13 527 (тринадцять тисяч п`ятсот двадцять сім) грн 18 к. та судовий збір в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю „Газопостачальна компанія „Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1; ідентифікаційний код: 40121452; тел.: +38; email: ).

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; тел. НОМЕР_5 ; email: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Повний текст судового рішення виготовлено 29.01.2024.

Суддя Ю.С. Кучаковський