Справа № 352/184/17
Провадження № 22-ц/4808/1331/24
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Луганської В.М., Томин О.О.,

з участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2024 року, у складі судді Бабій О.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку у частині 0,0149 га; зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області та ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії та усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказаною ділянкою позивачка володіє на підставі державного акту серії АЖ №987700 від 16.07.2009.

Проте, починаючи з 2012 року, суміжний землекористувач ОСОБА_3 почав вчиняти дії, які перешкоджають вільному користуванню позивачкою належною їй земельною ділянкою, шляхом встановлення огорожі не на межі земельної ділянки. Фактично відповідач привласнив частину заїзду до подвір`я позивачки, площею 0,0149 га, чим значно зменшив ширину цього заїзду. До початку незаконних дій відповідача, ширина цього проїзду біля входу на подвір`я складала 3,84 м, на початку проїзду 3,50 м. На разі, ширина проїзду складає 2,87 м, при передбачених ДБН щонайменше 3,5 м.

З метою досудового врегулювання спору позивачка неодноразово зверталась до органів державної влади, а також до Підпечерівської сільської ради, однак такі звернення не дали жодних позитивних результатів.

Просила зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_4 земельною ділянко, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу огорожі, яка звужує проїзд до цієї земельної ділянки;

визнати недійсним державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться по АДРЕСА_2 у частині 0,0149 га;

зобов`язати Підпечерівську сільську раду та ОСОБА_3 привести проїзд, що веде до земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності у відповідність державним будівельним нормам, а саме встановити проїзд шириною не менше 3,5 м.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 08 квітня 2021 року первісного відповідача у справі Підпечерівську сільську раду Тисменицького району Івано-Франківської області замінено на належного відповідача - Івано-Франківську міську раду. А ухвалою суду від 21 вересня 2021 року до справи залучено правонаступника померлого відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_1 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2024 року позов ОСОБА_2 до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні належною земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, яка звужує проїзд до цієї земельної ділянки; визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку у частині 0,0149 га.; зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 привести проїзд, що веде до земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, кадастровий номер 265884301:04:003:0010, у відповідність державним будівельним нормам, а саме, встановити проїзд шириною не менше 3,5м.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Вказує, що рішенням Тисменицької районної ради № 266 від 27.10.1982, на підставі проекту забудови, чоловіку відповідачки ОСОБА_3 , надано дозвіл на будівництво житлового будинку та господарських споруд (на старому місці) по АДРЕСА_2 . В 1986 році завершено будівництво нового житлового будинку, з того часу сім`я відповідачки там проживає.

В 1999 році ОСОБА_3 звернувся із заявою до Підпечерівської сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Рішенням Підпечерівської сільської ради від 23.12.1999 ОСОБА_3 дано дозвіл на приватизацію зазначеної земельної ділянки площею 0,0949 га.

Зазначає, що зі сторони спірного проїзду до домоволодіння позивачки у відповідачів не було огорожі. У 2012 році ОСОБА_3 почав споруджувати огорожу згідно плану забудови земельної ділянки, який затверджено рішенням Підпечерівської сільської ради №21 від 19.03.1981.

Вважає безпідставним твердження позивачки про те, що у 2008 році ширина заїзду становила 3,50 м, оскільки на той час огорожі взагалі не було і за рахунок подвір`я відповідачів такий заїзд міг мати і 5,0 м. Зауважує, що ні відповідачка, ні її покійний чоловік, жодним чином не створювали перешкод у користуванні заїздом до домоволодіння позивачки, а нею не подано жодних належних доказів на підтвердження порушення її прав.

Також позивачка подала суду не правдиві відомості відносно того, що вона не має іншого заїзду до свого домоволодіння, оскільки як видно із її державного акту у точці «Б» існує дорога, а згідно кадастрового плану, який нею виготовлено при приватизації її земельної ділянки дана дорога має ширину 3,0 м точки від «А» до «Б». Тобто позивачка має можливість проїзду до свого домоволодіння, як з правого боку (з півночі), так із лівого (з півдня) попри домоволодіння відповідачки, з вулиці І. Франка. Обидва заїзди перебувають у власності Підпечерівської сільської ради, а не у власності позивачки.

Відповідно до рішення Підпечерівської сільської ради від 24.12.2013 та акту земельної комісії сільської ради від 20.12.2013 встановлено, що відповідачкою та її чоловіком не порушено будь-яких меж земельної ділянки, або ж права інших землекористувачів. Дане рішення сільської ради не оскаржувалось.

Судом першої інстанції не правильно встановлено обставини справи, оскільки згідно Плану забудови земельної ділянки ОСОБА_3 вбачається, що проїзд зліва (з півдня) з АДРЕСА_1 не має жодних геометричних позначок (ширина, довжина тощо), тоді як проїзд з права (з півночі) має ширину 4,0 м. Тому судом помилково встановлено, що проїзд з ліва повинен мати ширину 3,5 м, оскільки про таке у плані забудови земельної ділянки не вказано.

Вирішуючи даний спір суд встановив, що відповідачка на законних підставах володіє земельною ділянкою та правильно встановила огорожу. Однак, у рішенні суду не встановлено та не наведено будь-яких фактів, що обґрунтовували б у чому саме полягає протиправна дія чи бездіяльність відповідачки, як саме відповідачка чи її покійний чоловік порушили чинне законодавство, чи порушили права інших осіб. Застосувавши до заявниці зобов`язальний примус, а саме зобов`язання привести проїзд до ДБН, суд першої інстанції позбавив відповідачку права на справедливий суд та у такій спосіб порушив її право на мирне володіння майном.

В порушення норм процесуального права, місцевим судом помилково взято до уваги експертний висновок Тернопільського відділення КНДІ судових експертиз за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1019/17/22 від 31.05.2018, оскільки даний висновок ґрунтується на припущеннях, не містить повного аналізу фактичних обставин справи та суперечить іншим матеріалам справи.

Просить рішення суду у частині задоволення позову скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Позивачка правом на подачу відзиву не скористалась.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Лютан З.Й. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представник позивачки ОСОБА_2 адвокат Хоптій М.В. заперечив доводам апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції не відповідає вищезазначеним вимогам.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки про зобов`язання відповідачку ОСОБА_1 , як правонаступника ОСОБА_3 , привести проїзд, що веде до земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1 у відповідність державним будівельним нормам та встановити проїзд шириною не менше 3.5 метри, є обґрунтованими, оскільки у найвужчому місці ширина проїзду становить 2,67 м., що не відповідає державним будівельним нормам і стандартам. Вимоги позивачки про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, яка звужує проїзд до земельної ділянки, про визнання недійсним державного акту на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться на АДРЕСА_2 у частині 0,0149 га. та про зобов`язання Підпечерівську сільську раду привести проїзд, що веде до земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1 , у с. Підпечери у відповідність державним будівельним нормам то такі суд визнав необґрунтованими.

З висновком суду в частині задоволення вимог позову колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки площею 0,0659 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Державного акта про право на земельну ділянку від 16 липня 2009 року. (т. 1 а.с. 8)

На підставі рішення Підпечерівської сільської ради від 24.05.2005 року ОСОБА_2 безоплатно у власність передано земельну ділянку площею 0,23 га., в тому числі 0,08 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,15 га для ведення ОСГ біля будинку по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.7).

Відповідно до топографічної зйомки земельної ділянки від 11.01.2008 заїзд до земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 здійснюється дорогою, шириною 3,84 м біля подвір`я позивачки та 3,5 м з протилежного боку. (т.1, а.с. 10).

ОСОБА_3 згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0200 площею 0, 0949 за адресою: АДРЕСА_2 , державну реєстрацію земельної ділянки здійснив відділ Держземагенства у Тисменицькому районі. Право власності зареєстровано 26.05.2014 на підставі свідоцтва про право власності від 05.06.2014 (т. 2 а.с.198).

Відповідно до матеріалів справи, Підпечерівською сільською радою від 16.10.2009 надано дозвіл ОСОБА_3 на складання технічної документації землеустрою по виготовленню документів та встановлення меж, необхідних для уточнення площ з метою передачі безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,08 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_2 та земельних ділянок загальною площею 0,56 га для ведення ОСГ згідно по господарської книги: Діл. № 1 в урочищі «Зарудка», площею 0,08 га; Діл. № 2 в урочищі «Зарудка», площею 0,16 га; Діл. № 3 в урочищі «Зарудка», площею 0,02 га; Діл. № 4 в урочищі «Світолоза», площею 0,30 га. (т.1 а.с. 11).

Рішенням Підпечерівської сільської ради від 14.11.2013 надано дозвіл ОСОБА_3 на складання технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у власність для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0949 га по АДРЕСА_2 . (т.1 а.с.14)

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Ухвалою суду від 21.09.2021 до участі в справі залучено правонаступника відповідача ОСОБА_3 його дружину ОСОБА_1 (т. 1 а.с.243).

На виконання ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2017 року Тернопільським відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надано висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №1019/17/22 від 31.05.2018.

На вирішення судової земельно-технічної експертизи поставлені питання:

1. Яка фактична площа земельної ділянки ОСОБА_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 , Земельної ділянки ОСОБА_3 , що знаходиться по АДРЕСА_2 та чи відповідає ця площа правовстановлюючим документам, а саме: державним актам, рішенням Підпечерської сільської ради, будівельному паспорту, іншим документам?

2. Чи є зведена ОСОБА_3 огорожа на межі проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 першою, чи раніше існувала інша огорожа? У випадку наявності кількох огорож, яка площа земельної ділянки ОСОБА_3 по кожній з огорож.

3. Яка ширина проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 , що знаходиться по АДРЕСА_1 згідно з генеральним планом с. Підпечери, згідно правовстановлюючою документацією ОСОБА_2 , яка фактична ширина цього проїзду з урахуванням зведеної ОСОБА_3 огорожі?

4. Чи відповідає ширина проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 державним будівельним нормам, вимогам санітарно-гігієнічних, пожежних, інших стандартів та правил? У випадку невідповідності ширини проїзду державним стандартам, нормам, правилам, які є способи проведення приведення проїзду у відповідності вимогам цим правил?

5. Визначити і відобразити на плані чи відповідають фактичні межі земельної ділянки, кордонів, позначених в правовстановлюючих документах, та у випадку розбіжностей визначити площу невідповідностей?

Як вбачається із висновку експерта, ним в натурі (на місцевості) проведено зйомку на місцевості досліджуваних земельних ділянок за кадастровими номерами та частини під`їзної дороги до домоволодіння АДРЕСА_1 . На додатках № 1 та 2 зображено конфігурацію, площу та лінійні проміри поворотних точок меж земельних ділянок ОСОБА_2 та Короля ПД відповідно (т. 1 а.с.77-78). Станом на день дослідження площа земельної ділянки ОСОБА_2 становила - 0,0677 га, площа земельної ділянки ОСОБА_3 - 0,0939 га.

Відповідно до висновку експерта по першому питанню, площа ділянки ОСОБА_2 становить - 0,0677 га, фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 0,0939 га. Конфігурація та площа земельної ділянки ОСОБА_2 державному акту на право власності на земельну ділянку не відповідає.

По другому питанню, експертом надано висновок про те що, станом на день дослідження земельних ділянок та проїзду зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3 наявна одна огорожа. Оскільки, координати поворотних точок меж земельної ділянки Короля ПД. не відповідають координатам точок, визначених експертом, то висновок зроблений на підставі візуальних обстежень та по фотографіях, наявних в матеріалах справи є припущенням і не свідчить про встановлення дійсного факту про зведення ОСОБА_3 огорожі в сторону проїзду.

Судячи по Додатку № 4 до висновку із невідповідності меж земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правовстановлюючим документам, земельна ділянка ОСОБА_3 відносно земельної ділянки ОСОБА_2 , більш розвернута та зміщена в сторону проїзної частини.

Встановити точність зміщення огорожі ОСОБА_3 в сторону проїзду можливо після дослідження на відповідність забудови земельної ділянки, яка розміщена за проїзною частиною з північної сторони від земельної ділянки ОСОБА_3 , адже ширина проїзду вказана на генплані і становить - 4.0 м, однак дана земельна ділянка не є предметом дослідження, і станом на день дослідження вказати точність зміщення огорожі ОСОБА_3 в сторону проїзду не вбачається за можливе.

По третьому питанню експертом встановлено, що із генплану земельної ділянки ОСОБА_3 з північної сторони нанесено на генплані ширину проїзду, яка становить 4.0 м. Із південної сторони земельної ділянки ширину проїзду не нанесено. Однак, виходячи із видачі генплану забудови земельної ділянки ОСОБА_3 станом на 1981 р. відповідно до п.9.55* СНиП II-60-75** ширина проїзду повинна становити 3,5 м. Таким чином, експерт встановив, що ширина із південної сторони земельної ділянки ОСОБА_3 забудови (1981 р.) становить - не менше 3,5 м.

По четвертому питання встановлено, що на Додатку № 3 відображено конфігурацію та лінійні проміри ширини проїзної дороги (проїзду) до домоволодіння АДРЕСА_1 . Ширина проїзду до домоволодіння не відповідає таблиці 4 СНиП ІІ-К.3-62, п. 9.55* СНиП ІІ-60-75**, таблиці 9 СНиП 2.07.01-89, таблиці 6.5 ДБН Б.2.4-1-94 та п.3.22 ДБН 360-92**. Експерт зазначив, що способом приведення проїзду у відповідність вимогам державних будівельних стандартів, норм і правил є демонтування огорожі зі змішенням до відповідної ширини проїзду 3,5 м.

По п`ятому питанню встановлено, що фактичні межі досліджуваних земельних ділянок, кордонів, позначених в правовстановлюючих документах не відповідають. На Додатку №4 на плані земельних ділянок відображено межі ділянок згідно правовстановлюючих документів та фактичні межі в натурі (на місцевості). Площа невідповідності правовстановлюючим документам ОСОБА_2 становить - 133 кв.м., площа невідповідності ОСОБА_3 становить - 322 кв.м. (т. 1 а.с. 69-80).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 жовтня 2023 року призначено у справі додаткову судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання:

1. Чи звужує зведена (збудована) ОСОБА_3 нова огорожа за адресою АДРЕСА_1 , шляхом заливання фундаменту по довжині 25 м, шириною близько 30 см, під`їзну дорогу до 2 м 80 см та чи підлягає залитий фундамент по довжині 25 м, шириною близько 30 см та споруджені із шлакоблоку стовпчики та металеві стержні демонтажу?

2. Зазначити, які необхідно вчинити дії для відновлення ширини проїзду до земельної ділянки ОСОБА_2 у відповідності до державних будівельних норм, санітарно-гігієнічних, пожежних вимог, інших стандартів та правил, встановивши ширину проїзду по всій довжині в розмірі від 3,5 м до 4 м?

3. У випадку невідповідності ширини проїзду державним стандартам, нормам, правилам, зазначити, які ще є способи приведення проїзду у відповідність вимогам цим правил.

З 10.10.2023 по 18.03.2024 провадження у справі було зупинено у зв`язку з проведенням експертизи у справі.

25.04.2024 позивачка відмовилась від подальшого проведення експертизи та судом продовжено розгляд справи.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, ЗК України) розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про дорожній рух» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами. Автомобільні дороги, вулиці поділяються на: загального користування, відомчі та приватні. Автомобільні (позаміські) дороги загального користування поділяються на дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення поділяються на магістральні та інші. У містах вулиці та дороги поділяються на магістральні вулиці та дороги, дороги та вулиці місцевого значення. Порядок користування автомобільними дорогами визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 3.25* п. 3.8 Державних будівельних норм ДБН 360-92**, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м.

Згідно п. 1 Додатку 3.1 Державних будівельних норм ДБН 360-92**, протипожежна відстань між житловими будинками не може бути менше 6 метрів.

Згідно п. 2 Додатку 3.1 Державних будівельних норм ДБН 360-92** при проектуванні проїздів і пішохідних шляхів необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних машин до житлових будинків. Ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м.

Відповідно до положень статті 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, зокрема, самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм для користування.

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про усунення перешкоди у користуванні проїздом, ОСОБА_2 як на підставу своїх порушених прав посилалася на те, що ОСОБА_3 , який є власником земельної ділянки з іншої сторони проїзду, встановив частково нову огорожу на бетонному фундаменті, яка виступає за межі існуючої старої огорожі, що відділяє його земельну ділянку від проїзду, при цьому посунувши межу та захопивши частину проїзду. Це спричинило перешкоди у користуванні проїздом, оскільки ширина проїзду, що залишилася, не дозволяє позивачці здійснювати заїзд транспортом до її домоволодіння.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивачки про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі, яка звужує проїзд до земельної ділянки не підлягають до задоволення, оскільки позивачкою не надано суду достовірних доказів того, що огорожа встановлена ОСОБА_3 зміщена в сторону проїзду.

Водночас задовольняючи позов в частині зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 привести проїзд у відповідність державним будівельним нормам, встановивши проїзд шириною не менше 3,5 м, суд першої інстанції виходив із того, що звуження проїзду загального користування, який є землею комунальної власності, створює перешкоди позивачці у користуванні її власністю, шляхом обмеження доступу єдиного нормального під`їзду до будинку, дійсно має місце.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов взаємовиключних висновків про те, що ОСОБА_5 зобов`язана привести проїзд у відповідність ДБН встановивши проїзд шириною не менше 3,5 м і при цьому зазначає, що доказів того, що огорожа встановлена ОСОБА_3 зміщена в сторону проїздуматеріали справи не містять.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вищезазначених позовних вимог позивачкою ОСОБА_2 не оскаржено.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2 є необґрунтованим.

Позивачка, звертаючись до суду з означеним позовом не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що у неї існують перешкоди щодо користування проїздом загального користування, внаслідок самовільного захоплення відповідачем частини цього проїзду.

При цьому судом не враховано, що тягар доказування обставин, викладених у позові, покладений на позивачку, якою не надано жодних доказів про те, яка саме довжина самозахопленої земельної ділянки перешкоджає їй користуватись загальним проїздом.

Колегія суддів зауважує, що позовні вимоги позивачки фактично ґрунтуються на висновку експерта №1019/17/22 від 31.05.2018 за результатами проведення земельно-технічної експертизи за заявою позивачки. Об`єктами дослідження були матеріали справи та проводилось натурне обстеження об`єктів дослідження.

На підтвердження позовних вимог, а саме, що дії відповідача призвели до невідповідності фактичної ширини проїзду її розмірам, які визначені у проектній документації, позивачка просила суд призначити земельно-технічну експертизу та додаткову судову земельно-технічну експертизу. За результатами проведення експертизи надано висновок земельно-технічної експертизи №1019/17/22 від 31.05.2018.

Експертом надано висновок про те, що станом на день дослідження земельних ділянок та проїзду зі сторони земельної ділянки ОСОБА_3 наявна одна огорожа, висновок зроблений на підставі візуальних обстежень та по фотографіях, наявних в матеріалах справи є припущенням і не свідчить про встановлення дійсного факту про зведення ОСОБА_3 огорожі в сторону проїзду.

Станом на день дослідження фактична площа ділянки ОСОБА_2 становить - 0,0677 га, фактична площа земельної ділянки ОСОБА_3 0,0939 га. Конфігурація та площа земельної ділянки ОСОБА_2 державному акту на право власності на земельну ділянку не відповідає. Конфігурація та площа ділянки ОСОБА_3 державному акту на право власності на земельну ділянку, генплану забудови земельної ділянки та рішенню Підпечерівської сільської ради не відповідає.

Експертом встановлено, що фактичні межі досліджуваних земельних ділянок, кордонів, позначених в правовстановлюючих документах не відповідають. Площа невідповідності правовстановлюючим документам ОСОБА_2 становить - 133 кв.м., площа невідповідності ОСОБА_3 становить - 322 кв.м.

Під час проведення згаданої експертизи експертом зазначено, що на відповідність іншим документам земельну ділянку ОСОБА_2 не досліджувалося, оскільки не надано відповідних документів. Також позивачка відмовилась від проведення замірів та оплати додаткової судової земельно-технічної експертизи (т. 3 а.с. 37), кадастрового плану земельної ділянки позивачки та відповідача не надано. Таким чином, висновків з приводу відповідності земельної ділянки, якою фактично користується відповідач та тої, яка належить йому на праві власності, експертом не надано.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що фактичні площа, конфігурація і розмір належної стороні відповідача земельної ділянки суперечать даним його правовстановлюючих документів та кадастрового плану. Позивачем не доведено, що земельна ділянка, якою фактично користується відповідач, не є тією, яка передана йому у власність, та що ним захоплено землі загального користування - проїзд.

Зобов`язуючи відповідачку ОСОБА_1 привести проїзд, що веде до земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, кадастровий номер 265884301:04:003:0010, у відповідність державним будівельним нормам, та встановити проїзд шириною не менше 3,5 м, суд в достатній мірі не врахував, що розмір земельної ділянки відповідача не збільшився за рахунок (вздовж усього) проїзду між його та позивачки земельними ділянками. При цьому із додатку № 3, висновку експерта № 1019/17-22 від 31.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 побудував паркан на своїй земельній ділянці, і на земельну ділянку, яка перебуває у комунальній власності, не заступив.

Таким чином, позивачка не довела, що відповідачка порушує її право на користування проїздом загального користування, який веде до її будинковолодіння, та дійшов передчасного висновку про часткову обґрунтованість заявлених вимог позивачем.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а тому вона підлягає задоволенню.

За установлених у цій справі конкретних обставин щодо необґрунтованості факту порушення права позивачки на користування проїздом загального користування, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду в частині зобов`язання привести проїзд, що веде до земельної ділянки у відповідність державним будівельним нормам, та встановити проїзд шириною не менше 3,5м, а також в частині стягнення з витрат по оплаті судового збору скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 по справі ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині зобов`язання ОСОБА_1 привести проїзд у відповідність державним будівельним нормам, встановивши проїзд шириною не менше 3,5 м, відмовлено, то з позивачки ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 960 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 28 травня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 привести проїзд, що веде до земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, кадастровий номер 265884301:04:003:0010, у відповідність державним будівельним нормам, та встановити проїзд шириною не менше 3,5 м, а також в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по оплаті судового збору в розмірі 640 грн скасувати та постановити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_1 привести проїзд, що веде до земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, кадастровий номер 265884301:04:003:0010, у відповідність державним будівельним нормам, та встановити проїзд шириною не менше 3,5м відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 960 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний тест постанови складено 07 листопада 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: В.М. Луганська

О.О. Томин