Справа № 523/823/23
Провадження №2/523/1113/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 9 в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна

УСТАНОВИВ:

13 січня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Слободяника О.І., звернулася до Суворовського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, в якому просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , яке в цілому складається із житлового будинку літ. «В», загальною площею 169,9 кв.м, житловою площею 94,3 кв.м, вбиральні літ. «Б», що розташоване на земельній ділянці, площею 589 кв.м, та поділити його шляхом визнання за позивачкою права власності на одну другу частину вказаного домоволодіння, а право спільної сумісної власності на зазначене майно припинити.

Свої вимоги вона обґрунтовувала тим, що з 1995 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох дітей.

Після реєстрації шлюбу вони почали проживати з батьком позивачки в його будинку АДРЕСА_3 , який складався із трьох житлових кімнат, площею 37,1 кв.м, двох кухонь, двох веранд, вбиральні та мансарди. Будинок належав до старого житлового фонду, оскільки був побудований до 1961 року та потребував реконструкції, у 1989 році прийнятий в експлуатацію та під ним закріплена земельна ділянка, площею 589 кв.м.

У 2001 році батько позивачки подарував родині ОСОБА_3 свій будинок за умови його реконструкції, договір дарування був укладений у 2001 році на ім`я відповідача, як голови сім`ї.

Проте під час реконструкції сторони вимушені знести повністю старий будинок і почати будувати новий - більш комфортний і просторий. Будівництво тривало декілька років, спільними зусиллями і за спільні кошти вони побудували двоповерховий будинок з п`ятьма просторими житловими кімнатами, двома холами, двома санвузлами, великою кухнею, тамбуром, коморою.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 250 від 27 липня 2006 року реконструйований житловий будинок, житловою площею 94,3 кв.м, загальною площею 169,9 кв.м прийнято в експлуатацію та видано свідоцтво про право власності на ім`я відповідача.

У технічних паспортах на новий будинок (2005, 2007, 2011 років) міститься інформація про те, що будинок побудований у 2003-2005 роках.

Через погіршення стосунків подружжя ОСОБА_3 почали окреме проживання, відповідач останнім часом озвучує наміри розірвати шлюб та продати спільне нерухоме майно, побудоване спільною працею, у зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з цим позовом.

18 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

10 липня 2023 р закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Сторони у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивачки, а також просив суд задовольнити позовні вимоги, враховуючи заяву відповідача про визнання позову.

31 січня 2023 року представник відповідача адвокат Іскра С.Л. через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» направила заяву про визнання відповідачем позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна, про задоволення позову та розгляд справи у відсутності сторони відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши представників сторін та свідків, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

09 грудня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис № 1393, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 09 грудня 1995 року, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Суворовської райради народних депутатів м. Одеси

За час шлюбу на підставі договору дарування від 24 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. за р. № 473, зареєстрованого ОМБТ1 та РОН 26 січня 2001 року під № 21823, стор. 172, кн. 211, відповідач набув у власність від ОСОБА_4 домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , яке складалося із кам`яного житлового будинку, літ А, житловою площею 37,1 кв.м, та господарчих будівель уборна «Б», № 1-4 огородження, І мостіння, що розташоване на земельній ділянці площею 589 кв.м.

Оскільки будинок потребував реконструкції, то спільними зусиллями і за спільні кошти подружжя ОСОБА_3 побудували двоповерховий будинок з п`ятьма просторими житловими кімнатами, двома холами, двома санвузлами, великою кухнею, тамбуром, коморою.

Виконавчий комітет Одеської міської ради своїм рішенням № 250 від 27 липня 2006 року прийняв в експлуатацію реконструйований житловий будинок з прибудовою літера «В», житловою площею 94,3 кв.м, загальною площею 169,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі цього рішення виконком Одеської міської ради замість договору дарування видав на ім`я ОСОБА_2 свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 02 жовтня 2006 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , яке в цілому складається з житлового будинку літера «В», загальною площею 169,9 кв. м, жилою площею 94,3 кв. м, вбиральні, літера «Б». 28 квітня 2007 року право власності на вказане домоволодіння зареєстроване за відповідачем в КП «ОМБТІ та РОН», номер запису 21823 у книзі 211-172.

За даними технічного паспорту, виготовленого станом на 2011 рік, житловий будинок літ. «В» складається: І поверх: тамбур, площею 5,1 кв.м, кладовка площею 2,3 кв.м, санвузол площею 2,5 кв.м, хол площею 15,9 кв.м, котельна площею 2,2 кв.м, житлова площею 15 кв.м, житлова площею 21 кв.м, кухня площею 17.5 кв.м; мансарда: хол площею 16,1 кв.м, санвузол площею 13,8 кв.м, житлова площею 16,3 кв.м, житлова площею 22,7 кв.м, житлова площею 19,3 кв.м, всього по літ. «В» площа 169,9 кв.м.

Отже, будинок зазнав значних перетворень, що істотно збільшило його вартість внаслідок спільних трудових і грошових затрат сторін. Фактично первинний об`єкт нерухомості був втрачений, а на його місці під час шлюбу подружжя ОСОБА_3 з`явився інший у результаті спільних трудових та грошових затрат також і позивачки, яка не була його власником.

На теперішній час спільне життя з відповідачем погіршилося, у зв`язку з чим постало питання про розірвання шлюбу та поділ спільного майна.

Іншого житла у відповідачки немає. Крім того, у сім`ї ОСОБА_3 , крім трьох їхніх дітей, проживає також малолітній ОСОБА_5 , опікуном якого призначена позивачка.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , мати позивачка, пояснила, що після одруження відповідача з її донькою у 1995 році батько облаштував їм веранду для проживання у одноповерховому будинку з мансардою, прожила молода сім`я там недовго, так як умови були погані. Мансарду батько використовував як студію для малювання картин, яка не була придатна для проживання. Сім`я ОСОБА_3 деякий час проживала у квартирі ОСОБА_6 по АДРЕСА_5 , потім у батьків відповідача. Коли нарешті батько позивачки запропонував їм зробити капітальний ремонт у його будинку та проживати там, а відповідач погодився вкладати у будинок гроші лише коли він буде належати його родині, то у 2001 році ОСОБА_4 вирішив подарувати будинок сім`ї доньці ОСОБА_7 , яка на той час мала дві доньки, але для зручності оформив договір дарування на ім`я відповідача за умови реконструкції домоволодіння. Коли почали робити ремонт, то стіни будинку впали, тому прийшлося починати будівництво заново. У 2003 році батько позивачки помер, а подружжя ОСОБА_3 разом із дітьми ще винаймало житло. Після здачі будинку в експлуатацію десь у 2009 році, вселилися у нього, а закінчували будівництво уже під час проживання.

Свідок ОСОБА_8 у суді пояснила, що вона товаришує з ОСОБА_9 , з її слів їй було відомо, що спірний будинок був у непридатному для приживання стані, тому подружжя ОСОБА_3 вимушені були будувати все з фундаменту. Родина була дуже дружною, робили усе разом, незважаючи, що ОСОБА_7 виховувала дітей, вона брала участь у плануванні будинку, намагалася заробляти гроші, допомагати чоловіку у організації бізнесу.

ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 на зустрічі випускників розповідала, що тяжко їй жити, з нею у квартирі проживають зять з донькою, яким вона запропонувала спільне проживання на час будівництва їхнього будинку, який розвалився, усі гроші витрачають на нього. Ксенія допомагає чоловіку вести бізнес, у 2010-2011 роках на виставці прдставляла бізнес чоловіка, загальними зусиллями намагалися добудувати будинок.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За нормами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За нормами ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За нормами ч.1 ,2, 3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Так, в постанові ВП ВС від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (№ 14- 114цс20) Верховний Суд зазначає, що істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості. Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

Аналогічну позицію містить і Постанова КЦС у складі ВС від 22 червня 2022 року у справі № 206/5629/19, а саме: спірне домоволодіння за час шлюбу сторін істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових затрат, а тому частина домоволодіння щодо якої здійснювалися добудови й поліпшення житлових та побутових умов подружжя є їх спільною сумісною власністю (стаття 25 КпШС України, стаття 62 СК України). Водночас,... іншого житла позивач разом із спільними з відповідачем дітьми не мають, постійно проживали у спірному домоволодінні. Подружжя потребувало поліпшення житлових умов, оскільки очікували на другу дитину, й після укладення договору дарування частини домоволодіння почали разом приймати міри щодо поліпшення житлових та побутових умов.

Оцінивши надані докази в сукупності та враховуючи те, що реконструкція домоволодіння відбувалася спільними зусиллями подружжя, що і підтвердив в процесі розгляду справи відповідач, визнавши позовні вимоги, суд дійшов висновку, що є підстави для визнання спірного нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи із вказаних норм є необхідним поділити майно між подружжям у рівних частинах, та враховуючи межі заявлених вимог визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 ,а право спільної сумісної власності між подружжям припинити.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, сплачений при подачі позову, у розмірі 10736 грн, та за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст.12,13, 76-81, 258-259, 263, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , яке в цілому складається з житлового будинку літ. «В», загальною площею 169,9 кв.м, житловою площею 94,3 кв.м, вбиральні літ. «Б», що розташоване на земельній ділянці, площею 589 кв.м.

У порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , яке в цілому складається з житлового будинку літ. «В», загальною площею 169,9 кв.м, житловою площею 94,3 кв.м, вбиральні літ. «Б», що розташоване на земельній ділянці, площею 589 кв.м.

Право спільної сумісної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) судові витрати на загальну суму 11272,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення.

Рішення складено 09 лютого 2024 року.

Суддя