Справа № 203/4685/23
Провадження № 2/0203/217/2024
07.02.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Казака С.Ю.
при секретарі - Потаповій В.С.
за участю позивачки - ОСОБА_1
представника третьої особи - Воднєвої Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що тривалий час проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу із відповідачем. Під час спільного проживання в них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач визнав своє батьківством та був записаний батьком дитини в актовому записі та свідоцтві про народження. В подальшому сімейні стосунки з відповідачем не склались в вересні 2014 року він залишив її з дитиною. Посилаючись на те, що з цього часу відповідач життям дитини не цікавиться, жодного разу з сином не бачився та не спілкувався, участі в його вихованні не приймає, призначені за рішенням суду аліменти фактично сплачує його мати ОСОБА_4 , позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.
Протокольною ухвалою суду від 05.12.2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено останню до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивачка підтримала позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просила задовольнити останній.
Відповідач за неодноразовими викликами до суду не з`явився, явку представника не забезпечив, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не надав.
Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.
Враховуючи неодноразову неявку відповідача, ненадання ним відзиву на позов та думку позивачки, судом у відповідності до положень ст.ст.223,280,281 ЦПК України, було ухвалено про розгляд справи в заочному порядку, за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення позивачки та представника третьої особи, а також дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першо-основою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Частиною 7 ст.7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до п.п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.
Частиною 1 ст.152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Згідно ч.ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до правових наслідків згідно зі ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доведення обставин свідомого, умисного ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останніх батьківських прав, покладено на позивача.
Як зазначила позивачка, вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, останні проживали у цивільному шлюбі. З вересня 2014 року шлюбні відносини між ними було припинено.
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачка народила дитину сина ОСОБА_3 , батьком якого було записано відповідача, який визнав своє батьківство.
Після припинення сторонами фактичних шлюбних відносин, дитина залишилась проживати разом із позивачкою.
Згідно довідки КЗО «НВК №139 «ЗНТ ЦТ «Дума» ДМР вбачається, що відповідач жодного разу не був у шкоді та навчання сина не цікавився.
Відповідно до довідки КНП «ДЦПМСД №8» ДМР вбачається, що декларацію із сімейним лікарем було укладено позивачкою та дитина приходить до сімейного лікаря у супроводі матері.
З довідки КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» ДОР вбачається, що домінуючою особою в своєму житті дитина вважає матір. Також останній вважає свою родиною матір та її громадянського чоловіка ОСОБА_5 , якого називає своїм батьком. Відсутність біологічного батька в житті дитини на даний час не вплинула негативного на його психічний розвиток. Громадянський чоловік матері компенсує дитині відсутність біологічного батька.
Згідно пояснень позивачки та долучених нею квитанцій вбачається, що аліменти на утримання дитини фактично сплачуються матір`ю відповідача ОСОБА_4 .
Розпорядженням №201-р від 14.11.2022 року голови Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визначено разом із матір`ю.
Висновком органу опіки та піклування від 04.12.2023 року визнано за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Таким чином, досліджені судом докази в своїй сукупності свідчать про те, що з вересня 2014 року по теперішній час, тобто на протязі більше дев?яти років, відповідач не спілкується з дитиною ані особисто, шляхом зустрічей, ані через засоби зв`язку, не цікавиться життям дитини, її навчанням, інтересами, станом здоров`я; ухиляється від матеріального утримання дитини.
Вказані обставини в своїй сукупності дають підстави прийти до висновку, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтує останніми, що має постійний характер та продовжується на протязі тривалого часу.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, обгрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог і необхідність задоволення позову.
У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також слід стягнути судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,150,151,152,164,165,166 СК України, ст.ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.4,5,10-13,76-81,141,211,223,247,258,259,263-268,280,281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування в особі Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно його малолітнього сина громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 12 лютого 2024 року.
Суддя С.Ю.Казак