Справа № 456/5251/23 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/3558/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м.Львів

Справа № 456/5251/23

Провадження № 22ц/811/3558/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Стрию 16 жовтня 2023 року у складі судді Гули Л.В., у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2023 року представник ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою в інтересах ОСОБА_1 та її малолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання (перебування) заявника та малолітніх дітей, а також за адресою проживання в разі її зміни; заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та дітьми або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , та інших місць частого відвідування. В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_3 - колишній чоловік заявника. Шлюб між ними розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 9 грудня 2019 року. Сторони є батьками малолітніх ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 лютого 2021 року визначено місце проживання малолітніх дітей матір`ю ОСОБА_9 . Зазначає, що ОСОБА_1 разом із сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Її сім`ю складають: чоловік ОСОБА_10 , діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2023 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення в розмірі 170 грн. В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_3 з вимогою повернути їй малолітнього ОСОБА_6 , однак ОСОБА_3 проігнорував вимогу та повернути сина до визначеного судом місця проживання матері відмовляється. Вказує, що 4 та 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 зверталася до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області щодо неправомірних дій ОСОБА_3 . На розгляді Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт про притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за ст. 164 КК України. Також у проваджені Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа № 456/4953/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання у батька дитини. 9 жовтня 2023 року в Стрийському РУП ГУ НП у Львівській області зареєстровані кримінальні провадження № 0000304 та № 0000305 щодо ОСОБА_3 за ст. 125 КК України, потерпілими в яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 . Стверджує, що тривалий час ОСОБА_3 систематично вчиняє щодо заявника домашнє насильство, постійно агресивно налаштований щодо неї, влаштовує конфлікти та бійки, ображає, морально принижує, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує розправою, наносить побої, застосовуючи фізичне насильство. Вважає, що ОСОБА_1 як жертва такого насильства потребує захисту в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Просить заяву задовольнити.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року заяву задоволено частково. Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 . Встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 строком на шість місяців.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. Вказує, що своїм рішенням суд першої інстанції обмежив право батька ( ОСОБА_3 ) на спілкування з дітьми, що є неприпустимим. Посилається на ст. 2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», згідно якої право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав мають: особа, яка заявила до правоохоронного органу про кримінальне правопорушення або в іншій формі брала участь чи сприяла виявленню, попередженню, припиненню або розкриттю кримінальних правопорушень; потерпілий та його представник у кримінальному провадженні. Відтак, питання захисту заявника слід розглядати в порядку кримінального судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області 9 грудня 2019 року. В цьому шлюбі народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 5 березня 2021 року визначено місце проживання дітей з ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до постанови Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 липня 2023 року, яка набрала законної сили 24 липня 2023 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн.

Встановлено, що 9 жовтня 2023 року в Стрийському РУП ГУ НП у Львівській області зареєстровано кримінальні провадження № 0000304 та № 0000305 щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України, потерпілими в яких є ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , за фактом спричинення їм тілесних ушкоджень за адресою їх проживання.

З обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000118 від 3 травня 2023 року вбачається наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

З відповіді начальника Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області № 9615/47/01/23 від 29 вересня 2023 року вбачається факт звернення ОСОБА_1 до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області щодо неправомірних дій ОСОБА_3 про не повернення сина за визначеним місцем проживання дитини.

Оскаржуване рішення суду мотивовано наступним.

Відповідно до ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд враховує, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінює ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підставі аналізу наданих доказів суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ризики повторного вчинення щодо заявника фізичного насильства є реальними.

Згідно із ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 27 Конституції України передбачено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Згідно із ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

У ч.2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Згідно із ч. 2 - 4 ст. 26 цього Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , є вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства щодо заявника. Такі висновки ґрунтуються на аналізі наявних в матеріалах справи доказів. Суд застосував щодо кривдника обмежувальні заходи, які передбачені законом.

З висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися. Підстави для скасування оскаржуваного рішення суду не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк