Дата документу 20.08.2024 Справа № 322/282/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 322/282/24 Головуючий у І інстанції: Губанов Р.О.
Провадження № 22-ц/807/1305/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Богач Алли Олександрівни на заочне рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01 червня 2021 року, між ОСОБА_3 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. в порядку заміщення державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №448 (далі по тексту Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв належну продавцю нежитлову будівлю, автогараж на 10 автомашин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За погодженням сторін, продаж вчинено за 385 000,00 грн, з яких 161 000,00 грн одержані продавцем від покупця у безготівковій формі до підписання цього договору, а 224 000 грн буде сплачено покупцем до першого вересня дві тисячі двадцять першого року. Зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає (п. 2.1. Договору).

Факт повного розрахунку між сторонами буде підтверджувати відповідна заява справжність підпису на якій має бути засвідчено нотаріально (п. 2.2 Договору).

Кожна сторона зобов`язується виконувати свої обов`язки, покладені на неї цим Договором, належним чином та сприяти іншій стороні у виконанні обов`язків (п. 3.1 Договору).

Сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору (п. 3.1.1 Договору).

Сторона, яка порушила зобов`язання відповідно до умов цього Договору, повинна усунути ці порушення (п. 3.1.2 Договору).

У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов цього договору, вони однаково розуміють значення, умови договору та його правові наслідки для кожної з сторін (п. 5.7 Договору).

Після укладення вказаного Договору, продавець ОСОБА_3 помер, внаслідок чого не встиг отримати від покупця у строк до 01.09.2021, залишок коштів за Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01.06.2021, який складав 224 000 грн.

Вказане підтверджується відсутністю будь-яких нотаріально-посвідчених заяв щодо повного розрахунку, як те визначено п.2.2. Договору.

У зв`язку зі смертю продавця відкрилася спадщина на належне йому майно, на підставі чого, 18.05.2023 приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновим О.В., було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом його сину ОСОБА_1 , яке зареєстровано в реєстрі за №405.

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: права вимоги боргу відповідно до пункту 2.1. договору купівлі-продажу нерухомого майна посвідченого ОСОБА_4 , державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори в порядку заміщення державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області 1 червня 2021 року та зареєстрованого в реєстрі за №448 у розмірі 224 000 грн.

У зв`язку з вступом ОСОБА_1 у спадщину після смерті його батька ОСОБА_3 , ОСОБА_1 набув право вимоги боргу до ОСОБА_2 за укладеним Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01.06.2021.

Позивач звернувся до відповідача з позовом про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19.10.2023. по справі №322/1034/23, яке набрало законної сили: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 224 000,00 грн за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01 червня 2021 року; стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2776,80 грн.

У вказаному судовому рішенні суд встановив, зокрема, такі обставини: «відповідач не надав суду належного доказу, передбаченого п. 2.2 Договору, виконання ним свого грошового зобов`язання в розмірі 224 000,00 грн».

Однак звертаючись до суду з позовом до відповідача у справі №322/1034/23, позивачем не заявлялися позовні вимоги до ОСОБА_2 щодо стягнення зазначеної суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, хоча таке його право передбачене ст. 625 ЦК України.

З моменту укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.06.2021 у сторін виникли договірні зобов`язання.

Оскільки Договором купівлі-продажу нерухомого майна від 01.06.2021 в п. 2.1 було встановлено, що суму у розмірі 224 000 грн, ОСОБА_2 має сплатити до 01.09.2021, відповідно, відповідач є таким, що прострочив виконання свого зобов`язання.

Отже, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

У зв`язку з невиплатою боргу відповідачем, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 14 912,88 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 82 428,64 гривень за період з 01.09.2021 по 19.11.2023 (день набрання законної сили рішенням суду у справі №322/1034/23).

Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за порушення грошового зобов`язання, що виникло на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.06.2021 17956,24 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 223,34 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Богач А.О. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати заочне рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2024 року та прийняти нову постанову, якою позовну заяву задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача судові витрати.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не може застосовуватися до даних правовідносин, оскільки між сторонами спору не існувало жодних кредитних зобов`язань.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що 01 червня 2021 року, між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений державним нотаріусом Шостої запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. в порядку заміщення державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №448 (далі Договір).

Відповідно до п. 1 Договору, продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв належну продавцю нежитлову будівлю, автогараж на 10 автомашин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За погодженням сторін, продаж вчинено за 385 000,00 грн, з яких 161 000,00 грн одержані продавцем від покупця у безготівковій формі до підписання цього договору, а 224 000 грн буде сплачено покупцем до першого вересня дві тисячі двадцять першого року. Зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає (п. 2.1. Договору).

Факт повного розрахунку між сторонами буде підтверджувати відповідна заява справжність підпису на якій має бути засвідчено нотаріально (п. 2.2 Договору).

Кожна сторона зобов`язується виконувати свої обов`язки, покладені на неї цим Договором, належним чином та сприяти іншій стороні у виконанні обов`язків (п. 3.1 Договору).

Сторони несуть матеріальну відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору (п. 3.1.1 Договору).

Сторона, яка порушила зобов`язання відповідно до умов цього Договору, повинна усунути ці порушення (п. 3.1.2 Договору).

У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов цього договору, вони однаково розуміють значення, умови договору та його правові наслідки для кожної з сторін (п. 5.7 Договору).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.08.2021 серії НОМЕР_1 .

Право вимоги боргу за п. 2.1 Договору в сумі 224 000,00 грн в порядку спадкування перейшло до позивача, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.05.2023 №405, виданим приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Моргуновим О.В.

Заочним рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 224 000,00 грн за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 1 червня 2021 року (набрало законної сили 01.12.2023).

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Богач А.О. від суми заборгованості 224 000,00 грн за період з 01.09.2021 по 19.11.2023 надано розрахунок понесених інфляційних витрат в сумі 82 428,64 грн та 3% річних в сумі 14 912,88 грн за невиконання рішення суду про стягнення грошових коштів.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Таким чином, завдання майнової і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

За змістом вказаних норм, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, які можуть виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що відповідач, який є боржником, згідно з рішенням суду, на вимогу позивача - стягувача зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також три проценти річних від простроченої суми, за весь час прострочення.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо визначення періоду такого прострочення. Так, судом першої інстанції стягнуто на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати та три проценти річних в сумі 17 956,24 грн за період з 01.09.2021 року (передбачений Договором строк повернення грошових коштів) по 23.02.2022 року.

Суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків, зазначивши, що ОСОБА_2 слід звільнити від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу на період дії воєнного стану, а саме з 24.02.2022 по 19.11.2023.

Встановивши, що між сторонами виникло грошове зобов`язання саме на підставі договору купівлі-продажу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поширюється дія пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

За приписами ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Касаційний суд вже робив висновки щодо застосування пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що:

на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22);

на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:

(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;

(2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;

(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Касаційний суд у постанові від 31 січня 2024 року (справа № 183/7850/22) зауважив, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язань щодо повернення авансу.

Отже, Верховний Суд наголосив на тому, що специфічні правові наслідки у виді звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України (п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України) поширюються на чітко визначені правочини, якими є договори позики та кредитний договір.

Наведене дає підстави дійти висновку, що на спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, поширюється дія загальних норм ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання, тому 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості, яка виникла за договором купівлі-продажу, підлягають нарахуванню та стягненню в тому числі й у період воєнного стану.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, чим допустив порушення норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Сума 3 % річних та інфляційних витрат обчислена позивачем за період з 01 вересня 2021 року по 19 листопада 2023 року на суму заборгованості 224 000,00 грн та становить у загальному розмірі 97 341,52 грн, з яких: 14 912,88 грн 3% річних, 82 428,64 грн інфляційні втрати.

Вказаний розрахунок повністю відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, що відповідачем не спростовано.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання у загальному розмірі 97 341,52 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн. Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1 816,80 грн.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Богач Алли Олександрівни задовольнити.

Заочне рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 квітня 2024 року в цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції за порушення грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за порушення грошового зобов`язання, що виникло на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01 червня 2021 року 3 відсотки річних за період з 01 вересня 2021 року по 19 листопада 2023 року у розмірі 14 912 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 88 копійок та інфляційні втрати за період з 01 вересня 2021 року по 19 листопада 2023 року у розмірі 82 428 (вісімдесят дві тисячі чотириста двадцять вісім) гривень 64 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: