ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м.Суми

Справа №592/7836/23

Номер провадження 22-ц/816/1033/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

у присутності :

відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бороха Валерія Миколайовича,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Борохом Валерієм Миколайовичем,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2024 року у складі судді Костенка В.Г., ухваленого в м. Суми, повний текст якого виготовлено 21 лютого 2024 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»)звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 09 листопада 2010 року банк уклав з ОСОБА_1 договір № б/н, відповідно до якого надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за його використання на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. У подальшому розмір кредитного ліміту змінювався, максимальний розмір кредитного ліміту становив 50000 грн 00 коп. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, не повертає кредит та не сплачує відсотки за користування. Станом на 22 травня 2023 року відповідач має заборгованість у сумі 61929 грн 95 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 49849 грн 07 коп., заборгованості за нарахованими відсотками 12080 грн 88 коп., які банк і просив стягнути з відповідача на свою користь.

Будучи незгодним з первісним позовом, у червні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов, в якому просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити залишок кредитних коштів на особистому рахунку ОСОБА_1 , до стану 760 грн 00 коп. (власні кошти), у якому він перебував перед виконанням несанкціонованих операцій від 21 серпня 2022 року, щодо зняття коштів у сумі 45460 грн 00 коп. та списати суму комісії за переказ коштів з карти в розмірі 1791 грн 80 коп. і нараховані у зв`язку і цим відсотки за користування кредитом в сумі 12080 грн 88 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 09 листопада 2010 року AT КБ «ПриватБанк» на підставі його анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг на його ім`я було відкрито картковий рахунок. В подальшому в ході продажу товару на сайті «ОЛХ», невідома особа заволоділа інформацією щодо реквізитів його банківської картки відповідача «ПриватБанк» № НОМЕР_1 та шахрайським шляхом заволоділа його грошовими коштами в сумі 45460 грн 00 коп., а також списано суму комісії за переказ коштів з карти в розмірі 1791 грн 80 коп. Після цього він відразу зателефонував до «ПриватБанку» за номером 3700 з метою інформування про протиправні дії невідомих осіб та блокування коштів на картковому рахунку. Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів на підтвердження вчинення ним дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 13 лютого 2024 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 61929 грн 95 коп., відшкодування витрат у розмірі 2684 грн 00 коп., а всього 64613 грн 95 коп.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про зобов`язання вчинити певні дії.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Бороха В.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права, неврахування судом висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити, а у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що крім тіла кредиту, позивач просить стягнути нараховані відсотки. Вказує на те, що безпосередньо укладений між ними кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить узгодженого розміру відсотків за користування кредитними коштами, а підписаний ним паспорт споживчого кредиту не є складовою кредитного договору, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення нарахованих відсотків.

Наголошує на тому, що банком не було надано доказів на підтвердження вчинення ним дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню його персонального ідентифікованого номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, що свідчить про відсутність його вини, а тому позов банку про списання кредитних коштів та нарахування відсотків та інших штрафних санкцій на кошти, які були списані з його рахунку є неправомірним.

Позивачем, у визначений апеляційним судом строк, відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 листопада 2010 року відповідач подав позивачу на його бланку анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У заяві заповнена інформація про відповідача, а саме: ім`я, паспортні дані, рнокпп, місце проживання, телефонний номер, інформація про соціальний статус; заява власноруч підписана відповідачем. Також у заяві він просив видати платіжну картку «кредитка «Універсальна» (а.с. 10).

29 серпня 2022 року відповідач під підпис був ознайомлений з довідкою про умови кредитування з «КРЕДИТКА Універсальна /55 днів пільгового періоду. Згідно умов повернення кредиту визначено щомісячними платежами до 25 числа місяця у розмірі 5 відсотків від суми заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.; базова процентна ставка 2,5% відсотків у місяць (а.с. 16).

Крім того, відповідач під підпис був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту з «Картка Універсальна /Універсальна ГОЛД». Згідно умов повернення кредиту визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом договірного списання з рахунку клієнта у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язкового платежу, визначено споживчим кредитом по типу кредитних карток. Сума/ліміт кредиту встановлено до 200 тис. грн, строк договору 12 місяців з пролонгацією, пільговий період до 55 днів; процентна ставка у пільговий період 0,00001 % річних, процентна ставка поза межами пільгового періоду 42 % річних/ 40,08 % річних, базис розрахунку процентної ставки фактична кількість днів; реальна річна процентна ставка (у разі користування лімітом за межами пільгового періоду та в разі погашення мінімальними щомісячними платежами) -51,09 %/51,76 %; процентна ставка, що застосовується в разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту 84,00 %/ 81,60 %. Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання (а.с. 11-15).

На підставі подання та підписання вказаної вище анкети-заяви відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 (після перевипуску № НОМЕР_1 ) (п.п. 1.1.1.90, 2.1.1.11 Умов) ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві (а.с. а.с. 9).

У зв`язку з укладенням вказаного договору № б/н, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за його використання на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. В подальшому розмір кредитного ліміту змінювався, максимальний розмір кредитного ліміту становив 50000 грн. 00 коп..

Відповідач скористався послугами позивача. Станом на 22 травня 2023 року заборгованість відповідача становить у сумі 61929 грн 95 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 49849 грн 07 коп., заборгованості за нарахованими відсотками 12080 грн 88 коп. (а.с. 3-5).

Крім того суд встановив, що 19 серпня 2022 року у месенджері WhatsApp від користувача з номером телефону НОМЕР_3 відповідач отримав пропозицію про придбання товару, який він на той час продавав на сайті OLX. У ході спілкування, невстановлена особа надіслала посилання на фішинговий сайт PayPal. Відповідач вводив відомості щодо своєї картки (а.с. 91).

21 серпня 2022 року о 22:56:04 з рахунку відповідача відбулося списання коштів у сумі 26238 грн 60 коп. у тому числі комісія 983 грн 63 коп. та 21 серпня 2022 року о 22:56:20 - у сумі 21013 грн 20 коп. у тому числі комісія 808 грн 20 коп.(а.с. 52).

АТ КБ «ПриватБанк» складено висновок службової перевірки, за результатами перевірки інформації, про вчинення шахрайських дій по відношенні клієнта банку ОСОБА_1 , подія ІТ №20484 АТ від 02 серпня 2023 року (а.с. 180-182).

У висновку зазначено, що згідно пояснень ОСОБА_1 напередодні 21 серпня 2022 року у месенджері WhatsApp від користувача з номером телефону НОМЕР_3 отримав пропозицію про придбання товару, який ОСОБА_1 на той час продавав на сайті OLX. У ході спілкування, невстановлена особа надіслала ОСОБА_1 посилання на фішинговий сайт PayPal, де в нього було викрадено особисту інформацію, що дало змогу шахраям ініціювати неналежні перекази з особистого рахунку позивача 598743 двома транзакціями з урахуванням комісії банку на загальну суму 47251.80 (26238,6+21013,20) грн.

Кошти по вищевказаним Інтернет транзакціям були переказані шляхом ручного введення номера карти, терміну її дії, СVV2/СVС2-коду для інтернет- платежів через мерчант іншого банку на загальну суму 47251,80 грн.

19 серпня 2022 року о14:03:32 ОСОБА_1 зі свого пристрою MOTO узгодив вхід до свого Приват24 іншому нетиповому пристрою SAMSUNG. При цьому змін в акантів ОСОБА_1 у Приват24 не зафіксовано, фінансовий номер клієнта не змінювався.

Загалом за результатами перевірки зроблено висновок, що переказ коштів з картки ОСОБА_1 виконаний з використанням логіну та паролю до Приват24, які відомі останньому.

14 вересня 2022 року на підставі заяви ОСОБА_1 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, Сумським РУП ГУНП в Сумській області були внесені відомості до ЄДРДР № 0001816 за ч. 4 ст. 185 КК України. Досудове розслідування здійснюється по факту того, що 19 серпня 2022 року невстановлена особа у період дії воєнного стану, під приводом придбання товару через Інтернет-сайт «ОЛХ» отримала доступ до інформації про банківську картку ОСОБА_1 , шляхом надсилання фейкової форми замовлення та заволоділа грошовими коштами останнього на суму 46 491 грн. Кошти були списані з банківської карти ОСОБА_1 , що емітована АТ КБ «ПриватБанк», № 598743. На час судового розгляду цієї справи досудове розслідування триває, особи причетні до вчинення кримінального правопорушення не встановлені (а.с. 118-153).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не дотримався своїх обов`язків по збереженню інформації, щодо своєї банківської карти, а відтак несе ризик втрати коштів зі свого рахунку. Судом не встановлено законних підстав для припинення між сторонами кредитних правовідносин та звільнення відповідача від повернення коштів банку, тобто позивачу. Ураховуючи наведене основний позов підлягає задоволенню, а заявлена позивачем сума стягненню з відповідача. Відповідно у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову, та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною 1 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що користувач платіжних послуг (далі - користувач) - фізична особа або юридична особа, яка отримує чи має намір отримати платіжну послугу як платник або отримувач (або обидва одночасно) та/або є власником електронних грошей (цифрових грошей Національного банку України), а в разі надання послуг банком - клієнт банку; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки; платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього.

Відповідно до ч. 20 ст. 38 вказаного Закону, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором; зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

За змістом ст. 68 цього Закону, електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.

Надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію користувача під час:

1) отримання користувачем доступу до рахунку за допомогою засобів дистанційної комунікації;

2) ініціювання дистанційної платіжної операції;

3) будь-яких інших дій у разі підозри вчинення шахрайства (або існування ризику шахрайства) чи інших неправомірних дій (або існування ризику вчинення інших неправомірних дій).

Надавачі платіжних послуг зобов`язані розробити та застосовувати елементи посиленої автентифікації, які мають бути незалежними, щоб виявлення факту несанкціонованого доступу до одного захищеного елемента або його розголошення не загрожувало надійності інших елементів, а також запровадити заходи із забезпечення захисту конфіденційності даних автентифікації.

Для проведення дистанційних платіжних операцій надавачі платіжних послуг зобов`язані застосовувати посилену автентифікацію платника, що включає використання унікальних для кожної окремої операції даних, які дають змогу пов`язувати (в результаті виконання алгоритму співставляти контрольний показник з даними операції) операцію на певну суму і конкретного отримувача.

Статтями 86 та 87 Закону України «Про платіжні послуги» (в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) визначена відповідальність надавачів платіжних послуг та платників під час виконання платіжних операцій. Так, надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Надавачі платіжних послуг несуть відповідальність, визначену цим Законом, за виконання помилкової, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Користувачі мають право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків.

Надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової, неналежної, неакцептованої платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених цим Законом строків зобов`язаний на запит користувача, якого він обслуговує, невідкладно вжити заходів для отримання всієї наявної у надавача платіжних послуг інформації про платіжну операцію та надати її користувачу без стягнення плати.

Надавачі платіжних послуг, що обслуговують платників, несуть перед ними відповідальність за неакцептованими платіжними операціями. У разі виконання неакцептованої платіжної операції надавач платіжних послуг зобов`язаний негайно після виявлення факту виконання неакцептованої платіжної операції або після отримання повідомлення платника (залежно від того, що відбувалося раніше) повернути за рахунок власних коштів суму неакцептованої платіжної операції на рахунок платника, а також сплатити йому пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від дня списання з рахунку платника коштів за неакцептованою платіжною операцією до дня повернення коштів на рахунок платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Платник має право вимагати відшкодування коштів за неналежною платіжною операцією, за умови повідомлення про це надавача платіжних послуг протягом 90 календарних днів з дати списання коштів за такою операцією з його рахунку.

Зазначений у цій частині строк не застосовується, якщо надавач платіжних послуг не дотримався свого обов`язку щодо інформування платника про виконані платіжні операції згідно з вимогами цього Закону.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Відповідно до п.п. 143, 144, 146 Положенням «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року № 164, надавач платіжних послуг у разі виконання помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника, якщо власник рахунку/держатель невідкладно повідомив про платіжні операції з використанням платіжного інструменту, які ним не виконувалися, зобов`язаний негайно після виявлення помилки або після отримання повідомлення (залежно від того, що відбулося раніше) переказати за рахунок власних коштів суму платіжної операції на рахунок неналежного платника. Надавач платіжних послуг зобов`язаний також відшкодувати неналежному платнику суму утриманої/сплаченої неналежним платником комісійної винагороди за виконану помилкову платіжну операцію (за наявності такої комісійної винагороди).

Надавач платіжних послуг повинен сприяти власнику рахунку/держателю в поверненні коштів за неналежною платіжною операцією з використанням платіжного інструменту шляхом негайного надання доступної йому інформації про таку операцію (без стягнення плати), уключаючи інформацію, отриману на його запит від надавача платіжних послуг, що обслуговує неналежного отримувача. Надавач платіжних послуг, який обслуговує неналежного отримувача, для встановлення правомірності платіжної операції з використанням платіжного інструменту в разі опротестування неналежної платіжної операції власником рахунку та/або держателем та/або на вимогу емітента зобов`язаний після отримання відповідного повідомлення негайно заблокувати кошти в сумі неналежної платіжної операції на рахунку неналежного отримувача на строк до 30 календарних днів.

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем кредитної карти АТ КБ «ПриватБанк», 21 серпня 2022 року з його кредитного рахунку невстановленими особами було перераховані кошти на загальну суму 46491 грн.

Усупереч доводам апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» доведено, що відповідач ОСОБА_1 своїми діями сприяв втраті інформації, за допомогою якої здійснені оспорювані ним транзакції.

Так, відповідачі месенджері WhatsApp надіслано посилання на фітинговий сайт PayPal, де була викрадена особиста інформація відповідача. ОСОБА_1 19 серпня 2022 року зі свого мобільного телефону узгодив вхід до свого Приват24 з нетипового пристрою, за допомогою якого і відбулося списання 21 серпня 2022 року кредитні кошти з рахунку відповідача.

Сам факт звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про блокування карти, після здійснення спірної транзакції та правоохоронних органів щодо вчинених шахрайських дій, не є беззаперечним доказом того, що він своїми діями не сприяв здійсненню переказ кредитних коштів з його карткового рахунку.

Таким чином, враховуючи те, що переказ кредитних коштів з карткового рахунку відповідача, що мало місце 21 серпня 2022 року, відбулася за використання інформації, яка могла бути відома лише відповідачу, за збереження якої він несе відповідальність, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що є підстави для покладення на відповідача відповідальності з повернення цих коштів.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині розміру присудженого до стягнення боргу.

Відповідно до ч.ч 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Надані позивачем умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Висновки суду першої інстанції про те, що сторони в належній формі узгодили умови укладеного між ними кредитного договору, зокрема щодо нарахування відсотків за користування кредитними коштами, не підтверджуються на доказах.

Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 листопада 2010 року, шляхом підписання анкети-заяви.

Вказане узгоджується з висновками щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Довідка про умови кредитування з «Кредитка Універсальна / 55 днів пільгового періоду», яка нібито була підписана відповідачем 29 серпня 2022 року та на яку посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, в матеріалах справи відсутня.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див постанову Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/22).

Тобто, відповідач своїм підписом у паспорті споживчого кредиту лише підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, які діяли в АТ КБ «ПриватБанк» станом на 29 серпня 2022 року.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09 листопада 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить узгодженого розміру відсотків за користування кредитними коштами, а тому підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків в сумі 12080 грн 88 коп. колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, на підставі п. 2 та п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині присудженого до стягнення розміру заборгованості за кредитним договором, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 49849 грн 07 коп.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та вимог апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 2160 грн 42 коп.

Також, з огляду на те, що відповідач на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, тому пропорційно до частки задоволених вимог апеляційної скарги, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави належить стягнути 785 грн 37 коп. судового збору за апеляційний перегляд рішення суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Борохом Валерієм Миколайовичем, задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 лютого 2024 року змінити в частині присудженої до стягнення суми заборгованості та в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 49849 гривень 07 копійок, відшкодування витрат у розмірі 2160 гривень 42 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір в сумі 785 гривень 37 копійок за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 28 серпня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова