ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1265/24 Справа № 709/363/24 Категорія: 304090000 Головуючий по 1 інстанції Романова О.Г. Доповідач в апеляційній інстанції Гончар Н.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»

представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» - Федорюк Ірина Ігорівна

відповідач - ОСОБА_1

особа, що подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство «Таскомбанк»

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

АТ «Таскомбанк» звернулося до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № .

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених Кредитним договором.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору № від 28 липня 2020 року Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах:

- сума кредиту - 47437,12 грн.;

- строк користування - 36 місяців;

- загальні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором;

- щомісячні проценти - 2,59 % від суми кредиту.

Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений у Кредитному договорі (п. 1.2).

17 грудня 2021 року права вимоги за Кредитним договором були відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року. Відповідно до умов цього Договору та Витягу з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги, позивач є новим кредитором боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № від 28 липня 2020 року з усіма наступними додатками та змінами.

Проте, відповідачем умови Кредитного договору дотримані не були, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті. Представники позивача неодноразово телефонували до відповідача та повідомляли про необхідність погашення заборгованості за Кредитним договором, проте відповідач вказану заборгованість не погашав.

Таким чином, у відповідача перед позивачем, станом на 25 червня 2023 року, виникла заборгованість за Кредитним договором № від 28 липня 2020 року у розмірі 57381,06 грн., яка складається з:

- заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 34230,84 грн.;

- заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) - 4,97 грн.;

- заборгованість по щомісячним процентам ( в т.ч. прострочена) - 23145,25 грн.

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на приписи цивільного законодавства, позивач просив суд стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором

№ від 28 липня 2020 року у розмірі 57 381,06 грн. та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 травня 2024 року в задоволенні позовних вимог АТ «Таскомбанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час розгляду справи, враховуючи надані позивачем докази суд вбачає, що розмір боргу, заявлений товариством до стягнення, є таким, що не знайшов свого належного та допустимого підтвердження за розглядом справи.

В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування кредитних коштів первісним кредитором на рахунок відповідача.

Зокрема, позивачем не надано суду копію меморіальних ордерів, заяв на видачу готівки, платіжних доручень, виписок по картковому рахунку, належним чином проведеного розрахунку заборгованості, тощо.

Крім цього, як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості, відповідачем жодного разу не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором, що ставить під сумнів позицію позивача щодо надання відповідачу грошових коштів в кредит.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, а тому у задоволенні позову судом було відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Таскомбанк» просить скасувати заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 травня 2024 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції під час розгляду справи однобічно та формально підійшов до дослідження та аналізу належності наданих доказів та безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Суд не врахував, що кредитор та позичальник не є банківськими установами та видача кредиту здійснювалась без участі банку, тому вимоги постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 про надання первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували видачу грошових коштів позичальнику не поширюються, оскільки це є внутрішньогосподарською операцією ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень».

До позовної заяви позивачем надано виписки по всім позичковим рахункам відповідача. Дані виписки сформовані Банком з дати обліковування заборгованості за кредитним договором № від 28 липня 2020 року на рахунках банку, а саме, після передачі даного кредиту АТ «Таскомбанк» за Договором факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року. Для обліку кредитної заборгованості позивачем відповідачу відкриті позичкові рахунки типу «2240» (облік тіла та простроченого тіла кредиту), «2248» (облік поточних та прострочених річних відсотків) та «2248» (облік нарахованих та прострочених щомісячних відсотків). Зазначені рахунки згідно плану рахунків є внутрішньобанківськими аналітичними рахунками, які не належать позичальнику та не є особовими рахунками.

За змістом норми, закріпленої у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки по особових рахунках клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій. Таким чином, надані баком виписки за рахунками позичальника, яким суди дають оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції вищевказаних обставин під час ухвалення рішення не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 1 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

У відповідності до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 стаття 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № (а.с. 25).

Пунктом 1.1. Кредитного договору № від 28 липня 2020 року передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернутим кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Згідно п. 2.2 Кредитного договору цей договір, Паспорт кредиту № 4846182 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» складають єдиний кредитний договір. Позичальник підписавши цей договір, підтверджує, що свій примірник договору отримав.

Також ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 підписали Паспорт кредиту № 4846182.

Відповідно до умов паспорта кредиту № 4846182 (а.с. 25) позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 47 437,12 грн.; строк користування 36 місяців; загальні проценти 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти 2,59 % від суми кредиту.

Відповідно до Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (а.с. 30-33) приєднання позичальника до цих умов здійснюється через підписання ним кредитного договору - індивідуальна частина кредитного договору (п.1.3).

Згідно п. 2.1 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (а.с. 30) кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником у кредитному договорі.

Пунктом 2.4 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (а.с. 30) сума кредиту, який надається позичальнику, зазначається в паспорті кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2 Умов за надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти. Сума процентів всіх видів становить сукупну вартість кредиту/кредитів.

Також районним судом встановлено, що 17 грудня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу № 171221, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі прав вимог, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору та підписується одночасно з ним.

Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу відступлення права вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від клієнта до фактора відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі реєстру прав вимоги згідно Додатку № 2 цього договору, але не раніше оплати фактором суми, зазначеної в п. 3.1 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно боргу та набуває всі права вимоги визначені цим договором та всі права за договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, а саме Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги (а.с. 41), ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило АТ «Таскомбанк» право вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором.

З Акту прийому-передачі документів від 20 грудня 2021 року до Договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року (а.с. 42) вбачається, що клієнт передав фактору, а фактор прийняв від клієнта документи, які підтверджують дійсність та наявність грошових прав до позичальників, зокрема до ОСОБА_1 .

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором АТ «Таскомбанк» було повідомлено відповідача шляхом направлення відповідного листа (а.с. 43).

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а також за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що божник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положенням статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої ж самої якості, що передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною першою статті 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів, а з наданого позивачем розрахунку заборгованості суд встановив, що відповідачем жодного разу не здійснювалося погашення заборгованості за Кредитним договором, що ставить під сумнів позицію позивача щодо надання відповідачу грошових коштів в кредит.

Крім того, суд зазначив, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, що підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки наведеним доказам і не врахував, що за пунктом 5.6 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, та п. 62 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 7, виписки з особових рахунків клієнтів є первинними документами і підтвердженням виконаних за день касових операцій.

Згідно з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 461/10303/15, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 25 травня 2021 року у справі № 544/4300/16-ц доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання ОСОБА_1 свого зобов`язання за Кредитним договором № від 28 липня 2020 року з повернення кредиту та сплати процентів за договором.

Сам Кредитний договір, укладений у письмовій формі, у встановленому законом порядку позичальником ОСОБА_1 не оспорювався та про неодержання кредитних коштів або одержання їх у меншій кількості ним не заявлялося і такі обставини по справі не доказані, а тому наведені в апеляційній скарзі заперечення проти неврахування районним судом вказаних фактів знайшли своє підтвердження та враховуються апеляційним судом під час апеляційного розгляду справи.

25 травня 2023 року на адресу ОСОБА_1 позивачем направлялося повідомлення-вимога від 25 травня 2023 року № 147975/70.2.1 про погашення заборгованості по кредиту станом на 25 травня 2023 року, що містить вимогу про дострокове погашення кредиту та сплату процентів протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але не пізніше 45 календарних днів з дня направлення вимоги. Така вимога залишилася невиконаною.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом в межах строку кредитування перейшло і до нового кредитора АТ «Таскомбанк», а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 34 230,84 грн., заборгованості по річним процентам (в тому числі прострочена) - 4,97 грн., по щомісячним процентам - 23 145,25 грн. станом на 25 червня 2023 року відповідає умовам Кредитного договору та договору щодо відступлення права вимоги.

Також, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідач не оспорював Договір факторингу в частині переданої позивачу вимоги за Кредитним договором до ОСОБА_1 , тому надані докази позивача ніяким чином не спростовані відповідачем, а сам розрахунок заборгованості не спростовано контррозрахунком позичальника.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги про невідповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права є такими, що заслуговують на увагу, тому рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового висновку про задоволення позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням положень частини 2 статті 141 ЦПК України підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» понесені позивачем судові витрати -7 570 грн. (3 028 грн. сплачений судовий збір за подання позовної заяви) + (4 542 грн. сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» задовольнити.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 20 травня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за Кредитним договором № від 28 липня 2020 року в розмірі 57 381 гривень 06 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір в розмірі 7 570 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2024 року.

Судді