ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» серпня 2024 року

м. Харків

справа № 643/12749/23

провадження № 22ц/818/2530/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представниця позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк»,

треті особи приватний виконавець виконавчого округу в Дніпропетровській області Нордіо В.В., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року в складі судді Мельникової І.Д.

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8385 від 27 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Бригіда В.О., щодо стягнення суми у розмірі 53 550,53 грн на виконання вимог, умов кредитного договору № 7348 від 13 жовтня 2012 року, стягнути з відповідача сплачений судовий збір, витрати на правничу допомогу. Вказав, що вартість очікуваних юридичних послуг складає 57 900,00 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8385 від 27 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Бригіда В.О., щодо стягнення суми у розмірі 53 550,53 грн на виконання вимог, умов кредитного договору № 7348 від 13 жовтня 2012 року, стягнуто з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

07 березня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, мотивовану тим, що у рішенні суду не вирішено питання щодо позовної вимоги в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, хоча ним подано первинні розрахунки.

Просив ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з відповідача фактично понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 22 100,00 грн, що підтверджуються актом виконаних робіт та розрахунком.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду змінити та стягнути з відповідача 22 785,00 грн фактично понесених витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказав, що у позовній заяві надано розрахунок витрат, які сторона може понести у зв`язку з розглядом справи, проте у заочному рішенні суду не зазначено про розподіл судових витрат на правничу допомогу, його позовну вимогу не вирішено. Після отримання копії судового рішення протягом п`яти днів подано розрахунок та акт виконаних робіт на підтвердження фактичного розміру судових витрат. У матеріалах справи достатньо доказів, на підставі яких слід було розглянути його заяву.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 27 серпня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представниці. В своєму клопотання вона зазначила, що підтримує апеляційну скаргу, вважає її обгрунтованою. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвалу суду першої інстанції мотивована тим, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу подана з порушенням частини 8 статті 141 ЦПК України, тому задоволенню не підлягає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Нордіо Вадим Вікторович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що вартість очікуваних юридичних послуг складає 57 900,00 грн.

21 листопада 2023 року ОСОБА_1 уклав з адвокатом Сорокою О.О. договір про надання правової допомоги, пунктом 3 якого передбачено, що гонорар адвоката складає 1 700,00 грн за годину (а. с. 46-48).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 8385 від 27 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Бригіда В.О., щодо стягнення суми у розмірі 53 550,53 грн на виконання вимог, умов кредитного договору № 7348 від 13 жовтня 2012 року, стягнуто з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

Копію вказаного судового рішення адвокатом Сорокою О.О. отримано 04 березня 2024 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а. с. 40).

З розрахунку та акту виконаних робіт від 06 березня 2024 року вбачається, що адвокат Сорока О.О. на виконання договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2023 року надала ОСОБА_1 наступні послуги: запит до виконавця вартістю 1 700,00 грн, формування позиції по справі, вивчення практики протягом 4 годин вартістю 6 800,00 грн, складання позовної заяви протягом 6 годин вартістю 10 200,00 грн, складання фактичного розрахунку, акту, заяви про ухвалення додаткового рішення протягом 2 годин вартістю 3 400,00 грн. Всього загальна вартість наданих послуг становить 22 100,00 грн, які клієнт повинен сплатити протягом 30 днів з дня складання акту (а. с. 49-50).

07 березня 2024 року ОСОБА_1 через свого представника подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення.

13 березня 2024 року банк подав до суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу (а. с. 53-61).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі № 910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у cправі № 916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 921/221/21, від 31 травня 2022 у справі № 917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі № 922/4022/20).

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протилежне тлумачення розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.

Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі № 401/1086/23, провадження № 61-4103св24.

Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/216/23.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 у позовній заяві вказав, що очікуваний розмір судових витрат на правничу допомогу становить 57 900,00 грн.

Однак, про намір подати підтверджуючі докази протягом встановленого законом строку після ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення ОСОБА_1 не зазначав.

До ухвалення заочного рішення судом першої інстанції позивач не подав докази, що підтверджують розмір понесених ним судових витрат, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Доказів того, що позивач робив усну заяву про намір подати докази щодо розміру судових витрат, матеріали справи не містять.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилається лише на зазначення ним попереднього розрахунку судових витрат, які він просив стягнути з відповідача у позовній заяві, проте не посилається на те, що до ухвалення судом першої інстанції заочного рішення робив заяву про намір подати докази розміру судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що прохання в позові про стягнення судових витрат з відповідача та попередній орієнтовний їх розрахунок не є тотожними із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Відсутність у матеріалах справи заяви про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення свідчить про відсутність підстав для розгляду поданих документів.

За наявності лише попереднього розрахунку суми витрат, без подання доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів та ухвалення рішення і без подання заяви про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у суду першої інстанції не було підстав для ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в ухвалах від 01 листопада 2022 року у справі № 910/7099/21, від 04 липня 2023 року у справі № 918/54/22, постановах від 13 грудня 2023 року у справі № 947/26932/20, від 31 липня 2024 року у cправі № 916/2929/22.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що у позовній заяві надано розрахунок витрат, які сторона може понести у зв`язку з розглядом справи, проте у рішенні суду про розподіл судових витрат на правничу допомогу не зазначено, його позовну вимогу не вирішено, його докази до уваги не взято, судова колегія відхиляє, оскільки суд першої інстанції був позбавлений можливості вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу на підставі самого лише орієнтовного розрахунку їх розміру, вказаного у позові. Позивач до ухвалення судового рішення не подавав до суду першої інстанції докази на підтвердження понесення ним судових витрат на правничу допомогу, не повідомив про намір подати докази на підтвердження їх розміру після ухвалення судового рішення протягом встановленого строку, та подав заяву про відшкодування таких витрат до суду першої інстанції вже після завершення розгляду справи судом та ухвалення ним рішення по суті вимог. За встановлених обставин саме позивач, який не вчинив передбачені процесуальним законодавством дії, має нести ризик настання відповідних негативних процесуальних наслідків своєї бездіяльності.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання щодо відмови в ухваленні додаткового рішення.

Оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції із додержанням норм процесуального права. Підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, питання щодо розподілу судового збору за подачу апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.