ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/537/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представника позивачки адвоката Басарт Л. А.,

представника відповідачки адвоката Репетун К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року в складі судді Афанасьєва В.О. у справі № 643/10096/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири,

в с т а н о в и в:

В вересні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Басарт Лариса Аркадіївна, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь 1 091 409,27 грн у якості відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири та 400 000, 00 грн у якості відшкодування моральної шкоди, завданої залиттям квартири, вирішити питання щодо судових витрат.

24 листопада 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Басарт Л.А., подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 шляхом заборони його відчуження, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,9 кв.м. та на будинок житловий з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 , загальною площею 30,20 кв.м.

Заява мотивована тим, що 28 жовтня 2023 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_3 з квартири АДРЕСА_4 , про що складено акт.

В результаті залиття квартири позивачу спричинена матеріальна та моральна шкода. Зазначила, що залиття відбулось не вперше. Між позивачем та відповідачами існує тривалий конфлікт із-за регулярних поломок та поривів трубопроводу в квартирі відповідачів АДРЕСА_5 , в якій існує хостел, через що неодноразово була залита квартири АДРЕСА_3 , чим позивачу спричинено значні збитки.

Розмір матеріальних збитків внаслідок залиття є цілком реальним, підтверджений висновками експертиз, а регулярність таких залитій додатково підтверджують наявність нервового навантаження та наявність моральної шкоди. Жодних спроб врегулювати конфлікт та вжити заходи по недопущенню наступних залитій з боку відповідачів не було, що є підтвердженням їх намірів будь-яким чином уникати відповідальності.

У ОСОБА_3 у власності є три житлових квартири, але всі вони мають іпотечне обтяження. У ОСОБА_1 у власності є три житлових квартири, дві з яких мають іпотечне обтяження, та один житловий будинок. Заявник вважає, що є реальний ризик того, що в період слухання справи відповідачі можуть здійснити переоформлення майна на іншу особу, чим унеможливлять виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 року заяву задоволено частково.

Вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо відчуження будинку житлового з надвірними будівлями та спорудами за АДРЕСА_2 , загальною площею 30,20 кв.м. та квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,9 кв.м.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір з приводу відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, та невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній цивільній справі в разі можливого задоволення позовних вимог.

01 грудня 2023 року ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Репетун Катерина Володимирівна, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було доведено та матеріалами справи не підтверджується, що ОСОБА_1 здійснювала якісь дії щодо ухилення від можливого виконання зобов`язання (у разі задоволення позовних вимог) після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову. Вважає, що заходи забезпечення позову вжиті судом є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами, так як заходи забезпечення позову стосуються двох об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 , які жодним чином не пов`язані з позовними вимогами щодо відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири позивача. Крім того, ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі.

15 січня 2024 року ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Басарт Л.А., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відзиви мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Крім того, вид забезпечення позову, який просив позивач та який застосував суд не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідачки адвоката Репетун К. В., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивачки адвоката Басарт Л. А., яка проти апеляційної скарги заперечувала, просила ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Позов стосується солідарного стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 1 091 409,27 грн у якості відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири та 400 000, 00 грн - у якості відшкодування моральної шкоди.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 353818808 від 09 листопада 2023 року вбачається, що власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 30,20 кв.м., житловою площею 21,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 26 вересня 2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 353818808 від 09 листопада 2023 року вбачається, що власником квартири, загальною площею 45,9 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_6 є ОСОБА_5 , на підставі договору дарування від 20 жовтня 2017 року, посвідченого Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко О.І. (а.с. 13-17).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У відповідності до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 10 частини 1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2016 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 6 цієї постанови роз`яснено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляються необґрунтованими.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд першої інстанції установив, що між сторонами існує спір щодо відшкодування майнової та моральної шкоди завданої залиттям квартири ОСОБА_6 , здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування заходу забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборони відчуження вказаного нерухомого майна, зважаючи на те, що ціна позову складає 1 491 409, 27 грн, є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Даний позов є майновим, а заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що матеріали справи не містять доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду є помилковим з огляду на те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на не, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем по справі стосується суті спору, а тому суд апеляційної інстанції не вправі давати оцінку вказаним доводам, вирішуючи питання забезпечення позову.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення заявником норм цивільного процесуального закону України, що регулюють питання забезпечення позову та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, і не спростовують правильність висновків суду. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина