КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про стягнення невиплачених при звільненні грошових коштів. Зазначила, що з 16 червня 2021 року обіймала посаду головного економіста Державного підприємства «Макарівське лісове господарство», яке було реорганізоване в філію «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 21 березня 2023 року її було звільнено з займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України.Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2023 року її поновлено на роботі та стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 164 833,75 грн. 13 вересня 2023 року її поновили на роботі, а 29 вересня 2023 року повторно звільнили за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» в день звільнення не виплатило їй присуджені згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2023 року суми. Така виплата була проведена лише 30 листопада 2023 року.

ОСОБА_1 просила стягнути з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2023 року по 29 листопада 2023 року з розрахунку 43 робочі дні, в розмірі 56 702,81 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду, що присуджений судовим рішенням середній заробіток за час вимушеного прогулу не є розрахунком при звільненні та безпідставно відмовив у задоволенні її позовних вимог про стягнення середнього заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з 16 червня 2021 року ОСОБА_1 обіймала посаду головного економіста Державного підприємства «Макарівське лісове господарство». 02 січня 2023 року Державне підприємство «Макарівське лісове господарство» реорганізовано в філію «Макарівське лісове господарство» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України». 21 березня 2023 року наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України»№62/к ОСОБА_1 звільнена з займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2023 року у справі № 697/834/23 визнано незаконним та скасовано наказ філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 62/к від 21 березня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді головного економіста апарату управління філії «Макарівське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» з 22 березня 2023 року; стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 164 833,75 грн. з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

На виконання вказаного рішення суду Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України`наказом №204/к від 13 вересня 2023 року поновило ОСОБА_1 на роботі. Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» №224/к від 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 звільнена з роботи за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 порушила питання про стягнення на підставі ст.117 КЗпП України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, посилаючись на те, що присуджені на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2023 року грошові кошти були виплачені їй лише 30 листопада 2023 року.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ст. 117 ЦПК України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника (стаття 117 КЗпП України).

Таким чином, у день звільнення працівника роботодавець зобов`язаний провести з ним повний розрахунок, виплативши всі суми, що належать йому від підприємства, зокрема, заробітну плату, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку, оплату за час тимчасової непрацездатності тощо. Невиконання такого обов`язку тягне відповідальність у вигляді стягнення з нього на користь працівника середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з тим, установлена ст. 117 КЗпП України відповідальність не поширюється на суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що були присуджені до стягнення з Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 вересня 2023 року у справі № 697/834/23. Стягнення таких сум здійснюється в порядку виконання судового рішення, який регламентований законодавством про виконавче провадження.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.