Справа № 466/5687/22
Провадження № 2/466/220/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ковальчук О.І.

секретаря Хомляк О.П.

справа №466/5687/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

в с т а н о в и в:

04.08.2022 року представник ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, який в подальшому уточнив (24.10.2023) та в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року в розмірі 154366,34грн., з яких 113258,25грн. основна сума заборгованості, 40772,97грн. неустойка (штраф) за прострочення виконання зобов`язання, 335,12грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 18 серпня 2021 року між ОСОБА_1 (надалі - Позивач, Позикодавець, Сторони) та ОСОБА_2 (надалі - Відповідач, Позичальник, Сторони) укладено Договір позики №Л180821-2 (надалі -Договір).

12 жовтня 2021 року між Відповідачем та Позивачем укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року (надалі - Угода).

20 жовтня 2021 року між Відповідачем та Позивачем укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року (надалі - Угода).

10 грудня 2021 року між Відповідачем та Позивачем укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року (надалі - Угода).

Відповідно до п. 1 Угоди від 10.12.2021 року, Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 77026,95грн. (сімдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 95 копійок, що за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,17 грн.) на день укладення цієї Угоди еквівалентно 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цією Угодою строк, та згідно із визначеними цим договором та угодою умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів, за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 1 (один) місяць з моменту укладення даного Договору, тобто до 12.01.2022 (дванадцятого січня дві тисячі двадцять другого року).

Згідно із п. 5.5 Угоди - Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 Угоди відповідно до Графіку повернення Позичальником грошових коштів, а саме: 77026,95грн. (сімдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 95 копійок, що еквівалентно 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів до 18 січня 2021 року включно.

Відповідно до п. 12 цього Договору, у випадку невиконання Позичальником зобов`язання за даним договором, даний договір може бути поданий Позикодавцем до стягнення.

Звернення стягнення за даним договором здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса або в судовому порядку, у зв`язку з чим Позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Позивач свої зобов`язання за договором позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року та Угоди від 10.12.2021 року виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу грошові кошти у розмірі та в строки, встановлені Договором.

На підтвердження виконання істотних умов договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року та Угоди від 10.12.2021 року, 10.12.2021 року відповідно до власного вільного волевиявлення, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, Відповідачем була власноруч складена та написана Розписка, із змістом якої Відповідач підтвердив, що він отримав позику від Позивача у сумі 77026,95 (сімдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 95 копійок, що за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27.17 гри.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів, та зобов`язався повернути цю суму Позивачу у строк до 12 січня 2022 року.

Відповідач порушила істотні умови договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021, не повернула отриману суму позики, що підтверджується матеріалами справи, у зв`язку із чим виникла сукупна заборгованість в розмірі 154 366,34 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста шістдесят шість) гривень 34 копійки, з яких: 113 258,25грн., що за офіційним курсом продажу доларів США в AT КБ «Приватбанк» становить 1 долар США = 39,95 гривень та еквівалентно 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів - основна сума заборгованості за Договором, яка підтверджується наступним.

Керуючись принципом свободи дії договору, Позивач та Відповідач домовилися, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню буде 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів на дату здійснення платежу.

Відповідач не здійснила жодного платежу відповідно до умов Договору, а основна сума боргу, яка підлягає стягненню, становить 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів, що за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» (1 долар США = 39,95 гривень) на дату звернення до суду із позовною заявою становить 113 258,25 (сто тринадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім) гривень 25 копійок.

Курс долара США, використаний для розрахунку основної суми заборгованості підтверджується довідкою від 02.08.2022, яка сформована з офіційного веб порталу AT КБ «ПРИВАТБАНК» (https://www.privat24.ua/), згідно із якою офіційний курс продажу долару США в AT КБ «Приватбанк» на момент подання позовної заяви становить 1 долар США = 39,95 гривень.

Крім того, 40772,97 гривень становить неустойка (штраф за прострочення виконання зобов`язання за договором позики №Л180821-2 від 18.08.2021.

Розрахунок неустойки (штрафу) за прострочення виконання зобов`язання обчислюється за наступною формулою: С х РП х Д / 100, де С - основна сума боргу, РП - розмір неустойки (штраф), зазначений в договорі, Д - кількість днів прострочення.

Отже, неустойка (штраф) дорівнює 113 258,25 (основна сума боргу) х 1 (розмір неустойки (штрафу), зазначений у договорі, а саме 1% за кожний календарний день прострочення) х 36 (кількість днів у періоді прострочення грошового зобов`язання) /100, що становить 40 772,97грн.

Окрім того, 335,12грн. становить три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання.

Розрахунок 3 (трьох) відсотків річних за прострочення виконання зобов`язання обчислюється за формулою:

С х 3 х Д / 365 /100, де С - основна сума боргу; Д - кількість днів прострочення. Отже, три відсотки річних становлять 113258,25 (основна сума боргу) х 3 (відсотки річних) х 36 (кількість днів у періоді прострочення грошового зобов`язання) / 365 /100, що дорівнює 335,12 (триста тридцять п`ять) гривень 12 копійок.

Відтак, розрахунок сукупного розміру заборгованості за договором позики №Л180821-2 від 18.08.2021 обчислюється за формулою: С + Н + СС , де С - основна сума боргу; Н - неустойка (штраф), СС - 3 відсотки річних. Отже, сукупний розмір заборгованості становить 113258,25 (основна сума заборгованості)+40 772,97 (неустойка) + 335,12 (3 відсотки річних), що дорівнює 154 366 З4 (сто п`ятдесят чотири тисячі триста шістдесят шість) гривень 34 копійки.

Крім цього, позивач звертає увагу на те, що відповідач станом на момент подання цієї заяви грошове зобов`язання не виконала, позивач та відповідач не примирились, майнове право позивача досі є порушеним. Враховуючи вищевикладене, вимушений звернутися з позовом до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у їх відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася повторно, неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи, відзив відповідачем до суду подано не було, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

18 серпня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено Договір позики №Л180821-2 (надалі -Договір).

12 жовтня 2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року (надалі - Угода).

20 жовтня 2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року (надалі - Угода).

10 грудня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено Додаткову угоду про зміну та доповнення умов Договору позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року (надалі - Угода).

Відповідно до п. 1 Угоди від 10.12.2021 року, Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 77026,95грн. (сімдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 95 копійок, що за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27,17 грн.) на день укладення цієї Угоди еквівалентно 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів, в свою чергу, Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цією Угодою строк, та згідно із визначеними цим договором та угодою умовами Сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим Договором буде відповідати еквіваленту 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів, за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 1 (один) місяць з моменту укладення даного Договору, тобто до 12.01.2022 (дванадцятого січня дві тисячі двадцять другого року).

Згідно із п. 5.5 Угоди - Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 Угоди відповідно до Графіку повернення Позичальником грошових коштів, а саме: 77026,95грн. (сімдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 95 копійок, що еквівалентно 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів до 18 січня 2022 року включно.

Крім того, відповідачем була власноруч складена та написана Розписка, із змістом якої ОСОБА_2 підтвердила, що отримала позику від позивача у сумі 77026,95 (сімдесят сім тисяч двадцять шість) гривень 95 копійок, що за курсом продажів доларів США в AT КБ «Приватбанк» (1 долар США = 27.17 гри.) на день укладення цього Договору еквівалентно 2835 (дві тисячі вісімсот тридцять п`ять) доларів США 00 центів, та зобов`язалася повернути цю суму Позивачу у строк до 18 січня 2022 року.

Так, відповідач у власноручно написаній розписці (а.с.35) підтвердила факт отримання вказаних коштів від позивача в розмірі 77026,95 гривень та зобов`язувалася повернути до 18 січня 2022 року.

Суду не спростовано твердження позивача, що у вищевказаний строк позичальник на порушення договірних зобов`язань позику не повернув. На прохання позикодавця про добровільну сплату заборгованості ніяким чином не прореагував.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1ст.1046 ЦК України, а також ч.1ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року по справі №723/304/16-ц.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Так, у справі яка розглядається, надана відповідачем розписка містить у собі всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містить дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для його виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України регламентовано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України - ч. 1 ст. 1050 ЦК України.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просить стягнути з відповідача 40772,97грн. неустойка (штраф) за прострочення виконання зобов`язання, 335,12грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, представивши відповідні розрахунки.

З огляду на наведені положення ч.2 ст.625 ЦК України, суд погоджується з такими розрахунками, оскільки вони є коректними, і вважає, що вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми та неустойки (штрафу) є підставними і підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 2500,35грн. судового збору (а.с.12).

Щодо стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 45303,30грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ.

В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар.

Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Дзіковським М.Р. укладено Договір про надання правової допомоги №04-2021 від 14.05.2021, додаткову угоду про внесення змін до Договору про надання правової допомоги №04-2021 від 14.05.2021 року.

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Дзіковським М.Р., окрім Договору №04-2021 від 14.05.2021 та додаткової угоди про внесення змін до Договору про надання правової допомоги №04-2021 від 14.05.2021 року, додано ордер серії ВС №1153627, а також види та обсяг правової допомоги, розмір та порядок оплати винагороди (гонорару), згідно п. 1.2 якого, розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги становить 40% від суми основної заборгованості (а.с.10-18).

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З урахуванням принципу співмірності, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи, пояснень та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що вартість фактично наданих для ОСОБА_1 послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги складає суму, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 15000,00 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,247,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №Л180821-2 від 18.08.2021 року в розмірі 154366,34 грн.(сто п`ятдесят чотири тисячі триста шістдесят шість гривень тридцять чотири копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2500,35 гривень (дві тисячі п`ятсот гривень тридцять п`ять копійок) сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Текст рішення складено та підписано 29 січня 2024 року.

Суддя О. І. Ковальчук