Справа № 634/1019/23
Провадження № 2/634/23/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Єрьоміної О.В.,

при секретарі: Мальченко Я.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сахновщина в режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ГУ Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи: Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області, ОСОБА_2 , ТОВ «Вера» про витребування земельної ділянки у власність держави, -

встановив:

Позивач звернувся із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15438/21-к Головному управлінню стало відомо про наявність порушеного права держави, у зв`язку з подвійною приватизацією громадянами земельних ділянок та порушення норм ст.ст. 116,121 ЗК України.

Так, 26.10.2018 року до ГУ Держгеокадастру у Харківській області надійшла заява ОСОБА_2 від 25.10.2018 року, у якій викладено прохання затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної з кадастровим номером :02:00:0460 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення , яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передати йому зазначену земельну ділянку у власність. При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 ЗК України не використано.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 08.11.2018 року № 8134-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної з кадастровим номером :02:00:0460, площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передано вказано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:00:0460 за ОСОБА_2 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Ковтун Л.О. 08.12.2018 року, номер відомостей про речове право: 29367403, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

У подальшому земельну ділянку з кадастром номером :02:00:0460 було відчужено за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_1 .

Пізніше, 28.05.2019 року, ОСОБА_1 передала земельну ділянку з кадастровий номером :02:00:0460 в оренду ТОВ «ВЕРА», договір оренди землі серія та номер б/н, виданий 10.05.2019 року, номер запису про інше речове право: 31822615.

На сьогоднішній день було встановлено, що ОСОБА_2 попередньо вже було реалізовано своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 13.12.2016 року № 14415-СГ, яким було надано у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0970 площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області.

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0970 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. 02.03.2017 року, номер відомостей про речове право: 19363096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242.

У подальшому земельна ділянка з кадастром номером :07:000:0970 була відчужена ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу у власність ОСОБА_3 .

Таким чином ОСОБА_2 було двічі отримано земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що становить порушення ст.ст. 116, 121 ЗК України.

З урахуванням викладеного просив:

-витребувати у ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :02:00:0460 у власність держави шляхом внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за власником державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:00:0460;

-стягнути з відповідача судові витрати.

У судовому засіданні представники позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

При цьому, у відповіді на відзив зазначив, що строки позовної давності не порушено, оскільки позивач дізнався про порушення, допущені при передачі земельної ділянки ОСОБА_2 25.03.2021 року (на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15438/21-к) , та не мало можливості довідатися про порушення раніше. Правомірність набуття саме ОСОБА_1 земельної ділянки та прав щодо розпорядження нею також не відповідає нормам чинного законодавства. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна із незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Крім того, позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник індивідульно визначеного майна, а відповідачем є незаконний володілець майна, який може і не знати про незаконність свого володіння майном (добросовісний набувач). У даному випадку витребвання спірних земельних ділянок із володіння відповідача на підставі приписів ст. 388 ЦК України здійснюється у зв`язку із порушенням вимог ч. 4 ст. 116 ЗК України при безоплатній передачі спірних земельних ділянок у власність фізичних осіб та відповідно, у зв`язку з вибуттям спірної земельної ділянки з володіння держави у зв`язку з притиправними діями громадянина, який повторно звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області з метою отримання безоплатно у власність земельної ділянки за одним видом цільового призначення. Право власності на земельні ділянки, визнане за державою рішенням суду, реалізується органами виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених ст. 122 ЗК України, незалежно від органу, в особі якого судом визнане таке право за державою. Таким чимном, законодавець передбачив можливість розпорядження земельними ділянками державної форми власності за Головним управління Держгеокадастру у Харківській області у виключних випадках, зокрема, у разі визнання за державою в особі відповідного органу виконавчої влади права власності на земельну ділянку за рішенням суду. Отже, земельна ділянка, яка вибула із власності держави поза встановленою законодавством процедурою та є предметом розгляду у вказаній справі підлягає поверненню у власність держави для відновлення порушеного права. Щодо посилання відповідача на судову практику стосовно неможливості витребування майна у добросовісного набувача позивач зазначає, що ОСОБА_2 під час отримання у власність шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства було порушено норми чинного законодавства України, оскільки він двічі скористався таким правом, чим порушив норми ст.ст. 116, 121 ЗК України, і саме за його вини спірна земельна ділянка вибула із державної власності, та як наслідок, було порушено інтереси держави, які полягають в охороні належної українському народу землі, як національного багатства, а також у збереженні рівності права власності на землю усіх громадян. Тому земельна ділянка, що нележить ОСОБА_1 підлягає витребуванню. Діяння, вчинене ОСОБА_2 порушило інтереси держави та власність українського народу в цілому, що превалює над інтересами окремої фізичної особи. Щодо дійсності наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 08.11.2018 року № 8134-СГ, то вимога про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права. У разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації, а вказаний наказ ГУ Держгеокадастру фактично вичерпав свою дію шляхом вчинення реєстраційних дій ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість та безпідставність. У встановлений закном строк надав відзив, з якого вбачається, що позивачем заявлена вимога про повернення земельної ділянки у власність держави, однак наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, яким спірна земельна ділянка була передано у власність особі ОСОБА_2 , останній не просить визнати незаконним та скасувати, що ставить під сумнів правову підставу для повернення земельної ділянки.

ОСОБА_1 є добросовісний набувач, так як під час укладення договору купівлі-продажу від 26.12.2018 року сторонами надавалися необхідні документи для укладення угоди, на підставі чого проводилася перевірка згідно даних Єдиних державних реєстрів та поданих документів, перешкод для вчинення даного правочину не було. Інформація в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі є загальнодоступною для органів прокуратури та посадових осіб позивача. Позивач мав безперешкодну можливість отримати всі відомості про спірну ділянку, вжити заходів реагування та нагляду, але ніхто з них не вчинив передбачені законом дії аби перешкодити порушенню прав держави, яке має місце з огляду на спір, як вважає позивач.

Набувши право у встановленому порядку право власності на земельну ділянку, відповідач мав право на розпорядження цією земельною ділянкою на свій розсуд. У цьому випадку відповідач у справі не повинен нести негативні наслідки та майнову відповідальність за дії державних органів, які вчинили державну реєстрацію земельних ділянок та право власності на них, навіть якщо їх законність ставиться державою надалі під сумнів: територіальним органом Держгеокадастру, який є державним виконавчим органом, що вчинив державну реєстрацію земельних ділянок, а також здійснює їх облік; органів нотаріату, на яких державою покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені ЗУ «Про нотаріат», з метою надання їм юридичної вірогідності, своєчасно не вживав заходів до з`ясування усіх обставин справи, державної реєстрації земельних ділянок та прав на них. Належне урядування цих питань сприяло б уникненню спірних ситуацій.

До позовної заяви не долучено рішення суду, яке набрало законної сили, про притягнення до кримінальної чи іншої відповідальності посадових осіб, що прийняли спірні рішення або мали вплив на їх прийняття, відсутні також документи службових розслідувань, що вказували б на наявність вчинених дій на захист інтересів держави. Ухвала Печерського районного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15438/21-к, що долучена до матеріалів позову, не доводить незаконності прийнятих судових рішень, не вказує на наявність підстав для скасування договорів купівлі-продажу і не дає підстав для вимог щодо повернення земельної ділянки особою, що належним чином набула право власності на неї. Немає доказів щодо спричинення державі шкоди, та на яку суму. У позову ГУ Держгеокадастру неодноразово визнає повну бездіяльність з боку посадових осіб державних органів. Відповідач також вважає, що відсутня норма закону, яка б давала право представнику держави у такий спосіб захищати інтереси держави за рахунок її законослухняних громадян. Окрім цього, у своїх додаткових поясненнях вказав, що ГУ Держгеокадастру у Харківській області взагалі не мало права звертатися до суду із вказаним позовом, оскільки законодавством не наділені повнаваженнями звертатися до суду із такими позовними вимогами, на даний час позивач не є власником землі або його законним користувачем, оскільки землі державної власності, які розташовані за межами населених пунктів, вважаються землями комунальної власності територіальних громад. При цьому, представник відповідача акцентував свою увагу, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва інформація щодо повторного отримання земельної ділянки знаходилася безпосередньо у позивача у його базах електроннного документообігу, які він мав змогу перевірити до передачі у власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, що спростовує посилання позивача щодо відсутності такого обов`язку.

Крім того, просив застосувати строки позовної давності, оскільки вважає, що позивач звернувся до суду із позовом за межами позовної давності.

Представник третьої особи - Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив прийняти рішення на розсуд суду.

Треті особи - ОСОБА_2 , представник ТОВ «Вера», які повідомлялися належним чином про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Про причини неявки суду не повідомили. Заяв та клопотань з приводу розгляду справи не надали.

Суд, заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 06.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про про передачу йому у приватну власність земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення, площею 2,00 га, з кадастровим номером :07:000:0970 для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 ЗК України не використано. (а.с. 31)

Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 14415-СГ від 13.06.2016 року ОСОБА_2 було передано у власність земельну ділянку площею 2,0000га, у т.ч. рілля площею 2,0000 га, кадастровий номер :07:000:0970, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав 28.11.2016 року із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. (а.с.21).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350472240 від 16.10.2023 року вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:0970 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О. 02.03.2017 року, номер відомостей про речове право: 19363096, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 242.

У подальшому земельну ділянку з кадастром номером :07:000:0970 було відчужено за договором купівлі-продажу серія та номер 946, виданого 21.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шевцовим С.О., на користь ОСОБА_3 (а.с.19-20)

21.05.2018 ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної з кадастровим номером :02:00:0460 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення , яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку у власність. (а.с. 27-30).

13.06.2018 року наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області №4178-СГ надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, орієнтовний розмір 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. (а.с. 22)

25.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Харківській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної з кадастровим номером :02:00:0460 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства, площею 2,0000 га, за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення , яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку у власність. При цьому, заявником вказано, що право на отримання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 ЗК України не використано. Зазначено, що до заяви додано проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності та Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 2526,36).

Наказом ГУ Держгеокадастру у Харківській області № 8134-СГ від 08.11.2018 року № 8134-СГ, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства земельної з кадастровим номером :02:00:0460, площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області та передано вказано земельну ділянку у власність ОСОБА_2 (а.с.23).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 350472240 від 16.10.2023 року вбачається, що право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:00:0460 за ОСОБА_2 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Ковтун Л.О. 08.12.2018 року, номер відомостей про речове право: 29367403, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

У подальшому земельну ділянку з кадастром номером :02:00:0460 було відчужено за договором купівлі-продажу серія та номер 2517, виданий 26.12.2018 року приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу Ковтун Л.О., на користь ОСОБА_1 (а.с. 17-18).

Із Витягу № НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок вбачається, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :02:00:0460 становить 19865, 49 грн. (а.с. 39)

Відносини у сфер набуття права власності на землю регулюються Земельним кодексом України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), Цивільним кодексом України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із ч.1 ст.116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до п. «б» ч.1 ст.121 Земельного кодексу Українигромадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.

Таким чином, передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку, передбаченої ст. 121 Земельного кодексу України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

Таким чином, внаслідок повторного використання ОСОБА_2 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки одного виду використання, всупереч вимог ст.ст.116, 118, 121 ЗК України, останнім право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :02:000:0460 набуто неправомірно.

Суд акцентує увагу на тому, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Так, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є територіальним органом Держгеокадастру та реалізує його повноваження на території Харківської області, зокрема здійснював на час виникнення спірних правовідносин розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів, а також одночасно наділений повноваженнями здійснення державного контролю (нагляду) за додержанням земельного законодавства.

Відповідно до абз 1 ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно Положення «Про затвердження положень про територіальні органи Держгеокадастру», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України 29.09.2016 № 333, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, Головне управління відповідно до покладених на нього завдань:

п. 7 здійснює заходи щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель;

п.8 здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку;

п. 11 здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації;

п. 12 веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки;

п. 13 розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством;

п. 24 здійснює державний нагляд у сфері землеустрою;

п. 30 здійснює державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі:

у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за:

веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель;

дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок;

дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Із вказаного слідує, що саме на ГУ Держгеокадастру у Харківській області, як державний орган, покладено обов`язок щодо здійснення державного нагляду за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, що спростовує посилання позивача про відсутність у нього такого обов`язку.

Аналіз викладених вище норм права дає підставу стверджувати, що заборона повторної реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а також повноваження Головного управління Держгеокадастру приймати рішення щодо визнання права власності на такі земельні ділянки свідчать про прямий обов`язок вказаного управління при виданні наказів, що передують визнанню права власності, перевіряти підставність звернення осіб для безоплатної приватизації земельної ділянки.

Доводи позивача, щодо відсутності такого обов`язку, суд до уваги не приймає, так як такі твердження суперечать вимогам чинного законодавства.

Вважаю, що при здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_2 про передачу спірної земельної ділянки у власність, посадові особи ГУ Держгеокадастру у Харківській області, перевіривши її та встановивши вже реалізоване право ОСОБА_2 на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до вимог ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, мали не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити ОСОБА_2 у передачі спірної земельної ділянки у власність.

Отже, підсумовуючи викладене, судом встановлено, що земельна ділянка площею 2,0000 га з кадастровим номером :02:000:0460, яка розташована на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, вибула із власності держави за вини посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Харківській області.

Однак приймаючи наказ № 8134-СГ від 08.11.2018 року, яким передано у власність спірну земельну ділянку, позивач - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірив, порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності.

Як визначено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України.

Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такий спосіб захисту права власності, як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Так, відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Вказана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України є неефективними.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

А тому, задоволення позовних вимог ГУ Держгеокадастру у Харківській області щодо витребування спірної земельної ділянки у власність держави - в особі саме ГУ Держгеокадастру у Харківській області у добросовісного набувача не підлягає задоволенню, оскільки суперечить нормам чинного законодавства, так як спірне майно - земельна ділянка кадастровий номер :02:000:0460, вибуло з володіння держави саме із вини посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Харківській області, на яких покладено обов`язок державного нагляду у сфері застосування ЗК України.

Позиція суду, що витребування земельної ділянки у добросовісного набувача можливе лише у разі її вибуття поза волею власника, узгоджується із правовими висновками, викладеними у Постановах Великої Палати Верховного суду у справі № 183/1617/16 від 14.11.2018 року, у справі № 488/5027/14-ц від 07.11.2018 року

З урахуванням викладеного, приходжу до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ГУ Держгеокадастру у Харківській області у повному обсязі.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується тільки за наявності порушення права особи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

У зв`язку із відмовою у позові через необгрунтованість останнього, строк позовної давності застосуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76,81, 141,258, 259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ГУ Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи: Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області, ОСОБА_2 , ТОВ «Вера» про витребування земельної ділянки у власність держави відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 26.01.2024 року.

Суддя: