Справа № 443/1355/21 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І.
Провадження № 22-ц/811/1157/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/1158/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Назар Х.Б.

з участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 березня 2023 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звертулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому, з урахуванням уточнених (збільшених) позовних вимог, просила:

-визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 транспортний засіб «Volkswagen» Tiguan 2.0 TDI 140НР Motion Highline 6AT, 2012 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 ;

-стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки «Volkswagen» Tiguan 2.0 TDI 140НР Motion Highline 6AT, 2012 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , у розмірі 243 236,50 грн;

-стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи сплачений судовий збір, витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи, витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 22.07.2018 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу в листопаді місяці 2018 року за кошти спільного бюджету було придбано автомобіль марки «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 . Даний автомобіль був оформлений на відповідача. Після припинення стосунків в червні місяці 2020 року цей автомобіль залишився у відповідача, який його відчужив без отримання згоди позивачки на таке відчуження та не узгодив вартість продажу автомобіля. Кошти від продажу даного автомобіля не були використані в інтересах сім`ї і позивачка не отримувала компенсацію від продажу спірного автомобіля, яка з урахуванням обставин справи має дорівнювати 1/2 частині вартості даного автомобіля. Середня ринкова ціна автомобіля «Volkswagen» Tiguan 2.0 TDI 140НР Motion Highline 6AT, 2012 року випуску, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , виходячи з наданих документів та даних про нього, які можна встановити з його ідентифікаційного номеру, в цінах на 08.09.2020 становить 486 473,00 грн.

На підставі наведеного просила задовольнити позов.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16.03.2023 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини з 8/9 частини транспортного засобу «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 140 НР» 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що становить 216 210,22 грн, судові витрати у сумі 14307,26 грн, а всього 230 517,48 грн.

У решті позовних вимог відмовити.

Додатковим рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 06.04.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 888,80 грн.

Рішення суду та додаткове рішення оскаржив ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що грошові кошти в розмірі 4000 Євро були позичені у матері, витратами також є поїздка за кордон, проживання в готелі, перевірка автомобіля на СТО, заправка автомобіля пальним, купівля реєстраційних номерних знаків, страхівка за кордоном та багато інших витрат до перетину кордону. ОСОБА_1 не було відомо, що відповідач поїхав за кордон, жодних коштів нею надано не було, а відтак вона не має жодного відношення до даного авто та його купівлі.

Вказує, що саме мати ОСОБА_5 сплатила грошові кошти за розмитнення автомобіля у сумі 78 600 грн (еквівалентно 2 446 Євро), зазначене підтверджує той факт, що вказаний автомобіль було придбано не в інтересах подружжя, а для ведення бізнесу (матері та сина), що в свою чергу повністю спростовує доводи позивачки. Твердження ОСОБА_1 в основному побудовані на презумпції спільності майна подружжя, що в свою чергу спростовано стороною відповідача в ході судового розгляду.

Даний автомобіль не є спільним майном подружжя, оскільки не був куплений за спільні кошти позивачки та відповідача. Купівля автомобіля була здійснена частково за кошти відповідача, матері та сестри відповідача. Більше того, вартість автомобіля, яку зазначив експерт, є суттєво завищена.

Враховуючи аргументи суду, кошти в розмірі 3853,81 євро не можуть бути спільним майном подружжя, оскільки це власні кошти відповідача, а кошти в розмірі 2146 євро це кошти матері відповідача, які нею були надані для розмитнення автомобіля.

Таким чином, витрати під час купівлі автомобіля, які не можуть бути предметом поділу в загальному становлять - 6 299,81 Євро (по курсу НБУ 40.07 = 252 433, 39 грн).

Позивачка не зазначила, яку саме суму коштів вона затратила особисто та яку суму затрачено їхнім подружжям загалом, що в свою чергу виключає спільність майна подружжя.

Щодо дійсної вартості автомобіля, то відповідно до висновку експерта № 44 дійсна вартість транспортного засобу на момент проведення експертизи становить 371 028, 96 грн.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Вважає, що присуджуючи стороні позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн суд не здійснив аналіз та не взяв до уваги те, що представник позивача не добиралась до судового засідання в інше місто, як представник відповідача, враховуючи те, що засідання відкладались через клопотанням сторони позивачки та через повітряні тривоги. Також не взято до уваги, що позивачка має високий постійний дохід.

Такі аргументи суду щодо зменшення витрат, свідчать як про необ`єктивність так і неповноту судового розгляду.

Просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог повністю.

Від ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити скаргу без задоволення, рішення без змін, стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені нею витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 1500,00 грн.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на скаргу. ОСОБА_3 та його представник у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судові рішення таким вимогам відповідають.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2018, який розірвано на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 27.07.2021 у справі № 443/625/21.

Під час перебування у шлюбі 24.10.2018 ОСОБА_3 придбав автомобіль Volkswagen Tiguan TDi, ( НОМЕР_1 ) 2012 року випуску, за ціною 4 800 Євро (а.с.44, 45, 108-111).

З квитанції (дубліката чека) від 25.10.2018 вбачається, що ОСОБА_5 сплатила за розмитнення транспортного засобу кошти у сумі 78 600 грн (а.с.47, 51).

Згідно з договором позики від 10.08.2018, ОСОБА_5 передала у власність кошти у розмірі 4 000 Євро ОСОБА_3 на термін до двох років, а саме: до 10.08.2020 на придбання автомобіля. У разі неповернення в повному обсязі суми позики, запланований автомобіль ОСОБА_3 зобов`язується передати у її власність до виплати зазначеної суми позики (а.с.43).

З Довідки ТСЦ МВС № 4645 від 05.08.2021 вбачається, що транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2012 року випуску був зареєстрований 29.11.2018 за ОСОБА_3 , а 08.09.2020 даний транспортний засіб був перереєстрований на ОСОБА_5 , яка станом на 06.08.2021 є його власником (а.с.64).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 покликалася на те, що після припинення стосунків між сторонами без її відома та згоди ОСОБА_6 відчужив спірний транспортний засіб своїй матері ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09.12.2020 у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07.04.2021 у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі;

- у справі № 127/7029/15-ц зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500 грн;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши, що автомобіль Volkswagen Tiguan TDi, ( НОМЕР_1 ) 2012 року випуску, було придбано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а відповідач розпорядився зазначеним майном на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди ОСОБА_1 , суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що позивачка має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, районний суд правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з ринкової вартості подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна та обґрунтовано взяв до уваги висновок експерта від 15.09.2022 №1348-Е, складений за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи.

Відповідно до вказаного висновку експерта від 15.09.2022 № 1348-Е, встановити ринкову вартість автомобіля, на задану дату оцінки 08.09.2020, не видається за можливе внаслідок того, що цей автомобіль не представлений для обстеження, а у наданих матеріалах цивільної справи відсутні та додатково не надані вихідні дані про комплекс особливостей його фактичного стану на цю дату. Середня ринкова ціна автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 110 НР» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з даних про нього, які можна встановити з поставленого питання (який суперечить даним у представлених матеріалів цивільної справи № 433/1355/21), в цінах на задану дату оцінки 08.09.2020, становила 410 713,00 грн. Середня ринкова ціна автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 140 НР» 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , виходячи з даних про нього, які можна встановити з представлених матеріалів цивільної справи № 433/1355/21, в цінах на задану дату оцінки 08.09.2020, становила 486 473,00 грн (а.с.160-166).

При цьому, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідачу до шлюбу належав автомобіль «Mazda Xedos 9», який він продав за 136 198,00 грн, що на дату продажу складало 3 853,81 Євро, а також з огляду на позичену у ОСОБА_5 суму коштів 4 000 Євро на придбання спірного автомобіля та сплачені грошові кошти за розмитнення автомобіля у сумі 78 600,00 грн (еквівалентно 2 446 Євро), прийшов до обгрунтованого висновку, що частина витрачених відповідачем на купівлю спірного транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску коштів у сумі 800 Євро з усієї суми вартості цього автомобіля (7 246 Євро, де 4 800 Євро вартість спірного транспортного засобу, 2 446 Євро вартість розмитнення спірного транспортного засобу в еквіваленті) є власними коштами відповідача, що становить 1/9 частину цього транспортного засобу. Інших доказів на підтвердження наявності у відповідача коштів, які він міг витратити і витратив на придбання спірного транспортного засобу, суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спірний транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у частині 8/9 станом на 08.09.2020 (дату перереєстрації його на ОСОБА_5 ) був об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін), а в частині 1/9 був особистою власністю відповідача, тому позивачці підлягає компенсація 1/2 частини з 8/9 частини автомобіля «Volkswagen Tiguan 2.0 TDi 140 НР» 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у сумі 216 210,22 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний автомобіль є особистою власністю відповідача, оскільки був придбаний ним особисто для власних потреб та для використання у родинному бізнесі, за його особисті кошти та кошти, позичені у сестри та матері, не заслуговують на увагу, оскільки за змістом договору позики від 10.08.2018 відповідач позичив у ОСОБА_5 4 000,00 Євро на придбання автомобіля без будь-яких умов щодо придбання такого для іншої особи, а факт використання автомобіля відповідачем лише для власних потреб чи родинного бізнесу не підтверджено достатніми доказами та спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів також погоджується із рішенням суду в частині розподілу судових витрат та із додатковим рішення суду з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

За правилами частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, районний суд обґрунтовано стягнув з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 2 162,13 грн та витрати за проведення експертизи у розмірі 5 033,93 грн пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн, які позивачка просила стягнути з відповідача, підтверджуються доданими до позовної заяви: договором про надання адвокатських послуг від 21.07.2021, рахунком на оплату послуг професійної правничої допомоги згідно договору про надання адвокатських послуг від 21.07.2021, розрахунковою квитанцією №17, актом наданих послуг згідно договору про надання адвокатських послуг від 21.07.2021.

Суд першої інстанції врахувавши, що стороною відповідача не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 7 111,20 грн витрат на на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у справі, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що заявлений стороною відповідача розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 12 000,00 грн є завищеним та, враховуючи критерії реальності та співмірності, такий слід зменшити до 8 000,00 грн, з яких на корить відповідача підлягає стягненню 888,80 грн витрат на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 09.02.2024

Головуючий

Судді