Справа № 229/5624/24
Провадження № 2/229/1888/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Суддя Дружківського міського суду Донецької області у складі:

головуючого судді: Медінцевої Н. М.,

при секретарі: Мельничук І. М.

розглянувши позовну заяву адвоката Андрєєва Андрія Анатолійовича, який звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 до Бахмутської міської ради та Першої синельниківської державної нотаріальної контори про визнання права власності,

встановив:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до Бахмутскої міської ради (відповідач 1) та Першої синельниківської державної нотаріальної контори (відповідач 2), про визнання права власності, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування позовних вимог зазначає: ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що було видано свідоцтво про смерть від 19.06.2023 № 132371 та складено відповідний актовий запис №786. ОСОБА_3 доводовся позивачу чоловіком, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 11.08.1970 №132680, про що був зроблено запис №4. Також факт укладання шлюбу підтверджується штампами в паспортах позивача та ОСОБА_3 . Також відповідно до штампів в паспортах Позивача та її померлого чоловіка вбачається, що вони з 11.06.1981 р. проживали і були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто позивач та її чоловік з 11.06.1980 р. проживали разом за одною адресою, в одному будинку. Після початку бойових дій у Донецькій області і в самому м. Бахмут, позивач разом з чоловіком евакуювались у Дніпропетровську область, селище Первомайське та на момент смерті чоловіка вони проживали разом у будинку АДРЕСА_2 . За таким обставин та згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, позивач, прийняв спадщину шляхом подання у встановлений законом шестимісячний строк після смерті чоловіка відповідної заяви про прийняття спадщини до Першої синельниківської державної контори, державний нотаріус якої 20.10.2023 р. завів спадкову справу №291/2023, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.10.2023 №74417131. 27.03.2024 р. позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, про їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що документи для оформлення надані не в повному обсязі, про що державним нотаріусом Монич Н. Д. була складена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2024 р.

До державного нотаріуса Моніч Н. Д. був направлений адвокатський запит від 15.04.2024 р. №11 з проханням надання інформації, який саме документ повинна надати позивач, як спадкоємець за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_3 для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та яким нормативно-правовим актом такий документ передбачений, як обов`язковий для надання його нотаріусу. Також адвокатський запит був направлений до Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Відповіді на запити не отримані.

Представник позивача та позивач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. На задоволенні вимог наполягає та просить задовольнити позов.

Відповідач 1 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Відповідач 2 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено наступне. Позивач, 11.08.1970 р. уклала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 11.08.1970 р. №132680, про що був зроблено запис за №4. Позивач та померлий ОСОБА_3 з 11.06.1981 р. були зареєстровані та проживала разом за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, що виданий міським відділом комунального господарства міста Артемівськ, Донецької області 12.01.1984 р. за життя ОСОБА_3 належав на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 .

Після початку бойових дій в Донецькій області та в м. Бахмут позивач разом з чоловіком евакуювалися в селище Первомайське, Дніпропетровської області.

Відповідно до довідок від 18.08.2022 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 . Тобто подружжя проживало разом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що 19.06.2023 р. Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпро Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , актовий запис №786.

Позивач, у встановлений законом шестимісячний строк, після смерті чоловіка звернулася до Першої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини де 20.10.2023 р. державним нотаріусом заведена спадкова справа №291/2023, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 20.10.2023 р. №74417131.

27.03.2024 р. позивач звернулася до Першої синельниківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте державний нотаріус ОСОБА_4 , Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2024 р. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , мотивуючи відмову тим що позивач не надала в повному обсязі документи для оформлення спадщини.

Представник позивача у позові зазначив, що не погодився із Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2024 р. державного нотаріуса Монич Н.Д. та 19.04.2024 р. направив адвокатський запит №19 з проханням вказати який саме документ повинен надати позивач, як спадкоємець за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 для отримання свідоцтва про право на спадщину та яким нормативно-правовим актом даний документ передбачений, як обов`язковий для надання його нотаріусу. Нотаріус відповідь на запит не надав.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи, а саме з наданої, державним нотаріусом Монич Н. Д., спадкової справи вбачається, що позивач надала всі необхідні, для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, документи, які нотаріус витребував згідно довідки від 09.02.2024 р. При цьому Відповідач 1 відзив на позов не надав, в судове засідання не з`явився та в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2024 р. не конкретизував який саме документ не надала позивач для оформлення спадщини.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 344, ч. 2 ст. 382, ст. 392 ЦК України).

За встановлених у судовому засіданні обставин, розглядаючи вказану справу в межах заявлених представником позивача вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають задоволення в повному обсязі, і тому, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4 6, 7, 8, 10, 12, 19, 42, 76, 141, 258, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 344, 382, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1225, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , про визнання права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , після смерті ОСОБА_3 , який померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Медінцева