Справа № 541/3021/23
Номер провадження 2/541/73/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16 січня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Дністрян О.М.,

при секретарі Докуніній А.С.,

за участю позивачки, представника Служби у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району - Савченко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Миргородська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: Миргородська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, Служба у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Свій позов мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області по справі №2-1108/11 від 08 листопада 2011 року було розірвано. Від вказаного шлюбу вони мають спільних неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі вона перебуває в новому шлюбі. Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 серпня 2011 року було ухвалено стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів). Також позивачка зазначила, що їх син - ОСОБА_3 з 2021 року хворіє на цукровий діабет І типу у тяжкій формі, тому потребує постійної інсулінової терапії та спеціального харчування за дієтою №9, в тому числі і харчування діабетичними продуктами, тому вона несе також додаткові витрата на утримання дитини, зокрема, придбання діабетичного харчування, витрачаючи щомісяця на це 2000 грн і вважає що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у рівній мірі з нею, тому позивач вимушена звертатися у суд про стягнення таких витрат з відповідача. Крім того, відповідач матеріально не підтримує дітей, має заборгованість зі сплати аліментів на дітей в розмірі 235 733 гривні. З часу розлучення відповідач байдуже ставиться до дітей, під будь-яким приводом намагався уникнути від спілкування з дітьми, а то й взагалі відмовлявся приїздити до них. Відповідач життям та навчанням дітей не цікавиться, жодного разу не був у школі, де діти навчаються, не приймав участі в батьківських зборах, з вчителями з приводу навчання дітей не спілкувався. Він не цікавився дітьми під час їх хвороби і свідомого нехтує своїми батьківськими обов`язками. Вихованням дітей займається вона та її теперішній чоловіки - ОСОБА_5 , створюючи належні умови для них, котрі спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дітей відповідно до їх віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду. Діти свого вітчима ОСОБА_5 називають батьком, оскільки він дійсно проявляє до них батьківську любов та повагу, свій вільний час присвячує спілкуванню з ними, допомагає їм у навчанні, в організації свого дозвілля. Її намагання умовити батька дітей спілкуватися з ними, приймати участь в їх вихованні результатів не дали. Зважаючи на тривале ігнорування відповідачем власних синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , його небажання мати їх за синів і утримувати, виховувати їх, тому вона вимушена звертатися в суд ще з однією вимогою в позовній заяві про позбавлення відповідача батьківських прав. Також позивачка просила стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця в розмірі 1000 гривень; позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, батьківських прав відносно його дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 11.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.10.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просили задовольнити з підстав, викладених у позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи згоду позивачки суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 223 ч. 4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи Миргородської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивачка пояснила, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 2009 по 2011. Від шлюбу з відповідачем має двох дітей: двох синів 2010 та 2011 року народження. Відповідач відмовився від спілкування з дітьми, поїхав до своїх батьків у Миколаївську область. Дітей вона виховує сама. У 2014 році відповідач приїжджав, але в 2015 році знову поїхав до батьків. З 2015 року відповідач взагалі не спілкується з дітьми. У 2018 році їх дитина захворіла на діабет, потрібно було в лікарню, але відповідач відмовився спілкуватися. Зараз дітей виховує її нинішній чоловік. Діти взагалі не спілкуються з батьком, хоча з боку позивача не має ніяких перешкод для цього. Вона в 2011 році подавала на аліменти і в серпні 2011 року суд ухвалив рішення. Позивачка зазначила, що до 2014 року 5-6 разів отримувала аліменти від відповідача і більше не отримує. У відповідача велика заборгованість по сплаті аліментів. У ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, цукровий діабет, він на інсуліні, потребує особливого харчування - рибу, телятину, овочі, молочні продукти. Вона отримує допомогу по інвалідності в розмірі 2100 грн., але цього не вистачає, оскільки на додаткове харчування сину йде до 4500 грн. на місяць

Представник третьої особи Служби у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району в судовому засіданні пояснив, що була проведено засідання комісії за результатами якого підготовлено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Служба у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району позов підтримала.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідача не знає, а позивачка є її колегою і знає її з 2012 року. З тих пір як діти були у садочку свідок працювала вихователем і батька дітей жодного разу не бачила. В селі його не було, він не проживав з ними, діти за нього не згадують. Батька дітей ніколи не було ні в школі, ні на батьківських зборах. Діти не хочуть писати по батькові « ОСОБА_2 ». Позивачка не чинить перешкод у спілкування дітей з батьком. Навпаки намагалася повідомити про хворобу сина.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що позивачка є його кумою, відповідача знає також. З 2010 року свідок не бачив відповідача. Відповідач у вихованні дітей участі не приймає. Свідок спілкується з дітьми майже кожного дня. Діти не згадують про батька. Позивачка не чинить перешкод у спілкування дітей з батьком.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 29.07.2009 р., копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 21.10.2010 р., копією свідоцтва про шлюб позивачки серія НОМЕР_3 від 19.07.2023 р., відповідно до якого остання змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 » (а.с. 7, 8, 9).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у справі № 2-1108/11 від 08.11.2011 р., яке набрало законної сили 29 листопада 2011 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у справі № 2-759/2011 р. від 10.08.2011 р. з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви -20. 07. 2011року і до їх повноліття (а.с. 10).

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 2802/Б-3027-02/02.2-17 від 22.05.2023 у Вознесенському відділі державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснюється виконавче провадження № НОМЕР_6 з виконання виконавчого листа № 2-759/11 виданого 10.08.2011 Миргородським міськрайонним судом Полтавської області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви -20. 07. 2011року і до їх повноліття. Станом на 01.05.2023 заборгованість зі сплати аліментів, згідно розрахунку державного виконавця відділу ДВС, становить 235733,00 грн (а. с. 17-19).

Крім того, як встановлено під час судового розгляду, діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_5 та його батьками за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.08.2023р. № 104 (а.с.20).

Як вбачається із довідки Попівської гімназії Комишнянської селищної ради від 18.08.2023 № 01-21/132, батько дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_2 з початку навчання дітей у школі і по теперішній час в школі не з`являвся, навчанням дітей не цікавився, на батьківські збори не приходив жодного разу (а.с. 21).

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Служба у справах дітей Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області, як орган опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 67-68).

Виконавчий комітет Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області рішенням № 165 від 12.12.2023 затвердив Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_2 (а. с. 66).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов`язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дітям спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України.

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що є підставою відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах неповнолітніх дітей.

При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своїх дітей відповідно до положень ст.169 СК України.

Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини суд прийшов до наступного висновку.

За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 181 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У ч. 1 вказаної статті, закріплене правило, відповідно до якого у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв`язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з утриманням дитини.

Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

З п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року вбачається те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Тому, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17, до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що під додатковими витратами на дитину позивач розуміє витрати в розмірі 2000 грн щомісяця на придбання діабетичного харчування для сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який з 2021 року хворіє на цукровий діабет І типу, тому потребує постійної інсулінової терапії та спеціального харчування за дієтою № 9, в тому числі і харчування діабетичними продуктами і вважає що відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину у рівній мірі з нею. На підтвердження, чого позивачем надано копії посвідчення дитини з інвалідністю Серія НОМЕР_4 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виписок з медичної картки стаціонарного хворого, згідно яких ОСОБА_3 поставлено діагноз цукровий діабет І типу (а. с. 11, 12, 13). Також, позивачка надала копії чеків від 21.08.2023 на придбання продуктів харчування на загальну суму 619,70 грн, від 23.08.2023 за придбання продуктів харчування на загальну суму 168,60 грн, від 23.08.2023 за придбання продуктів харчування на загальну суму 307,59 грн (а. с. 22, 23).

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд вважає, що позивачкою доведено, що їх спільний з відповідачем син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує додаткових витрат на придбання діабетичного харчування у зв`язку з наявністю захворювання - цукровий діабет І типу. Проте, позивачкою не надано доказів саме на підтвердження розміру таких додаткових витрат, зокрема, надані нею квитанції на придбання продуктів харчування не підтверджують зазначеної нею в судовому засіданні суми таких витрат в розмірі 4500 грн., що за її словами не покривається допомогою по його інвалідності в розмірі 2100 грн., а будь-яких інших доказів позивачкою на підтвердження цих обставин суду не надано.

За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання дитини не обгрунтовані, тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн. користь позивачки.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 150, 164, 180, 181, 182, 183, 185, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 212-215, 224-226, 280, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженка с. Велика Грем`яча Миргородського району Полтавської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець смт. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 26 січня 2024 року.

Суддя: О. М. Дністрян