Справа № 495/7682/23
Номер провадження 2/495/430/2024
15 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Боярського О.О.,
при секретарі - Червинській І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження в підготовчому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяна Юріївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації, визнання права власності, витребування майна, -
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяна Юріївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації, визнання права власності, витребування майн, у якій позивач просить суд:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_1 , посвідчений 10 травня 2023 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 602, укладеного між ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ;
- скасувати рішення приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни від 10.05.2023 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 67535887 на квартиру під номером АДРЕСА_1 ;
- скасувати державну реєстрацію на квартиру під номером АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 ;
- визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
- витребувати у ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
- стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 судові витрати.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 16.12.2019 року він уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири за номером АДРЕСА_1 .
Позивач придбав належну ОСОБА_2 квартиру за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
Даний договір купівлі-продажу квартири був укладений не нотаріально та ОСОБА_2 не мав можливості прибути до Білгород-Дністровського нотаріальної контори для нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2019 року.
У зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою щодо визнання дійсним договір купівлі-продажу квартири та визнання права власності.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 року у цивільній справі № 495/3961/23 затверджено мирову угоду укладену 24.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно з якою:
- ОСОБА_2 по зобов`язанням, що виникли згідно договору купівлі-продажу від 16.12.2019 року, маючи намір мирно вирішити спірні правовідносини, передає позивачу ОСОБА_1 у приватну власність наступне нерухоме майно, а саме квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.;
- ОСОБА_1 відмовляється від продовження розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, отримуючи від ОСОБА_2 , вищевказаний у пункті 1 даної угоди об`єкт нерухомого майна у приватну власність;
- дана мирова угода вступає в силу з дати її підписання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- після передачі ОСОБА_2 нерухомого майна переліченого в пункті 1 даної мирової угоди у власність ОСОБА_1 , останній не буде мати жодних претензій до ОСОБА_2 ;
- визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо продажу ОСОБА_1 квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., та визнано за позивачем ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
Дана мирова угода вступила в силу з дати її підписання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і затвердження судом та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.
Позивач вказує, що після затвердження Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній не дочікуючи поки ОСОБА_1 перереєструю нерухоме майно, уклав з ОСОБА_3 10.05.2023 року договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 602 та посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяною Юріївною.
Таким чином, квартира під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., яка належить ОСОБА_1 , незаконно відчужена ОСОБА_3 в результаті протиправних дій ОСОБА_2 .
На підставі наведеного просить задовольнити позов.
Ухвалою суду від 26 липня 2023 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 13 грудня 2023 рокузакрито підготовче провадження по справі та призначено її досудового розгляду по суті.
В судове засідання сторони не з`явились.
Позивач в судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Судові повістки, надіслані судом за місцем проживання відповідача були повернуті до суду.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Судові повістки, надіслані судом за місцем проживання відповідача були отримані ним, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.
Фактичні обставини справи встановлені судом.
Судом встановлено, що 16.12.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири за номером АДРЕСА_1 .
Позивач придбав належну ОСОБА_2 квартиру за номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
Даний договір купівлі-продажу квартири був укладений не нотаріально та ОСОБА_2 не мав можливості прибути до Білгород-Дністровського нотаріальної контори для нотаріального засвідчення договору купівлі-продажу квартири від 16.12.2019 року.
У зв`язку з чим, ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою щодо визнання дійсним договір купівлі-продажу квартири та визнання права власності.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 року у цивільній справі № 495/3961/23 затверджено мирову угоду укладену 24.04.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно з якою:
- ОСОБА_2 по зобов`язанням, що виникли згідно договору купівлі-продажу від 16.12.2019 року, маючи намір мирно вирішити спірні правовідносини, передає позивачу ОСОБА_1 у приватну власність наступне нерухоме майно, а саме квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.;
- ОСОБА_1 відмовляється від продовження розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру, отримуючи від ОСОБА_2 , вищевказаний у пункті 1 даної угоди об`єкт нерухомого майна у приватну власність;
- дана мирова угода вступає в силу з дати її підписання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- після передачі ОСОБА_2 нерухомого майна переліченого в пункті 1 даної мирової угоди у власність ОСОБА_1 , останній не буде мати жодних претензій до ОСОБА_2 ;
- визнано дійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо продажу ОСОБА_1 квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., та визнано за позивачем ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.
Дана мирова угода вступила в силу з дати її підписання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і затвердження судом та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов`язань.
Позивач вказує, що після затвердження Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній не дочікуючи поки ОСОБА_1 перереєструю нерухоме майно, уклав з ОСОБА_3 10.05.2023 року договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_1 , який зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за
№ 602 та посвідчено приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяною Юріївною.
Таким чином суд приходить до висновку, що квартира під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., яка належить ОСОБА_1 , незаконно відчужена ОСОБА_3 в результаті протиправних дій ОСОБА_2 .
Позиція суду та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Відповідно до частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно частині 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Згідно частині 1 статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Згідно пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України саме на момент вчинення правочину.
Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Пунктом 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України правочини, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина. правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України ( 254к/96-ВР )); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсний судом. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно статті 658 Цивільного кодексу України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
Статтею 659 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.
Вищенаведена позиція цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права, яка викладена у постанові від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17.
Згідно пункту 4 оспорюваного договору купівлі-продажу продавець свідчить, що згадана квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, не заставлена, під забороною (арештом), в тому числі під податковою заставою не перебуває; не є внеском до статутного капіталу юридичних осіб; боргом за житлово-комунальні послуги не обтяжена, судового опору щодо неї немає: прав у третіх осіб, в тому числі у малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб, які мають право користуватися зазначеним-відчужуваним нерухомим майном, відповідно до чинного законодавства, як в межах, так і за межами України немає, не є предметом шлюбного договору. Зміст ст.ст. 203, 405, 659, 660, 822 Цивільного Кодексу України, ст. 59, 65 Сімейного Кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» № 2823-VI від 21.12.2010 року нотаріусом сторонам роз`яснено.
Згідно пункту 8 цього договору Продавець зобов`язаний попередити Покупця про права третіх осіб на предмет купівлі-продажу та про наявність недоліків речі, що відчужується, які йому відомі, у зв`язку з чим нотаріусом роз`яснено зміст ст. 661 Цивільного кодексу України.
Пунктом 13 вказаного договору зазначено, що зміст ст. ст. 190, 192, 212, 358 Кримінального Кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за шахрайство, заподіяння майнової шкоди шляхом обману чи зловживання довірою, за підробку і використання підроблених документів нам, сторонам, нотаріусом роз`яснено.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Встановлено, що ОСОБА_2 , 10.05.2023 року уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 щодо продажу квартири під номером АДРЕСА_1 , за ціною в 300 000 (триста тисяч) гривень.
Проте, ОСОБА_2 не був власником вказаної квартири, яка належить ОСОБА_1 , увів в оман покупця ОСОБА_3 та порушив право власності ОСОБА_1 .
Статтею 129 Конституції України зазначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором, забезпечення обвинуваченому права на захист, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, розумні строки розгляду справи судом, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Пунктом 2 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
ОСОБА_1 є власником квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 року у цивільній справі № 495/3961/23 та затвердженої мирової угоди судом, які не скасовано та є чинними як на час оспорюваного правочину, так і на момент звернення з даним позовом до суду.
Таким чином, вказаний договір купівлі-продажу підлягає визнанню судом недійсним.
Згідно частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, частиною 2 статті 346 цього кодексу вказано, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом
Відповідно до статті 378 Цивільного кодексу України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Рішенням приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 67535887 від 10.05.2023 року проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 602 від 10.05.2023 року.

Оскільки даний договір купівлі-продажу підлягає визнанню в судовому порядку недійсним, то вказане рішення про державну реєстрацію прав підлягає скасуванню.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно частині 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майно, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно частини 2 статі 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із статті 398 Цивільного кодексу України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності

Статтею 10 Цивільного кодексу України визначено, що чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, є частиною національного цивільного законодавства України.

Право власності має фундаментальний характер та захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол; Конвенція відповідно). Держави - учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика Європейського суду з прав людини застосовується українськими судами як джерело права. Розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, ЄСПЛ напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення статті 1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом статті 1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

ОСОБА_1 є власником квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., на підставі ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 року у цивільній справі № 495/3961/23 та затвердженої мирової угоди судом, які не скасовано та є чинними як на час оспорюваного правочину, так і на момент звернення з даним позовом до суду.

Внаслідок незаконного правочину Позивач позбавлений свого права власності на квартиру, таке право не визнається Відповідачами у повному обсязі, тому повинно бути захищено шляхом його визнання за ОСОБА_1 .

Щодо ефективних засобів правого захисту.

Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у п. 9 мотивувальної частини Рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Сhahal v. the United Кіпgdom, (22414/93) [1996] ЕСНК 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

За змістом ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Доран проти Ірландії" (Doran v. Ireland), заява № 50389/99) ЄСПЛ зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц).

Ефективним способом захисту прав Позивача, буде як скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 67535887 від 10.05.2023 року, прийнято приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяною Юріївною на підставі недійсного договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п. 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до статті 330 Цивільного кодексу України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Вищенаведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, у якій Суд зазначив, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Факт незаконного вибуття спірної квартири із законної власності є достатнім для того, щоб у позивача виникли правові підстави для витребування квартири із чужого незаконного володіння.

ОСОБА_2 , 10.05.2023 року уклав договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 щодо продажу квартири під номером АДРЕСА_1 , за ціною в 300 000 (триста тисяч) гривень.

Проте, законим власником квартири під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м., є ОСОБА_1 згідно ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2023 року у цивільній справі № 495/3961/23 та затвердженої мирової угоди судом, які не скасовано та є чинними як на час оспорюваного правочину, так і на момент звернення з даним позовом до суду.

Позивач як власник квартири будь-яких дій щодо її відчуження Відповідачам не здійснював.

На теперішний час квартира знаходиться у володінні та користуванні ОСОБА_3 , доступу до неї ОСОБА_1 не має.

Таким чином, спірна квартира підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації, визнання права власності, витребування майна обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяна Юріївна, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування державної реєстрації, визнання права власності, витребування майна - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири під номером АДРЕСА_1 , посвідчений 10 травня 2023 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 602, укладеного між ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Скасувати рішення приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Чухрай Тетяни Юріївни від 10.05.2023 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 67535887 на квартиру під номером АДРЕСА_1 .

Скасувати державну реєстрацію на квартиру під номером АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

5. Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , право власності на квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.

Витребувати у ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв.м., житловою площею 46,1 кв.м.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Боярський