Справа № 489/5632/24
Номер провадження 2/489/2100/24
06 листопада 2024 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідач) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку
У липні 2024 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їхнє з відповідачем сімейне життя не склалося, тому що вони, як виявилось, різні люди. У них різні погляди на права та обов`язки подружжя, різне ставлення до сім`ї, роботи тощо. З цього приводу у них виникали сварки і непорозуміння, які призвели до відчуження між ними. За словами позивачки, відповідач зловживає спиртними напоями та наркотичними засобами, дозволяє собі принижувати її при інших, лупцює її. Вони з листопада 2023 року разом не проживають, не підтримують жодних стосунків, які притаманні подружжю. Подружжя має спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона, хоч і перебуває у декретній відпустці, але задля того, щоб заробити кошти, влаштувалася працювати в заклад харчування поваром, де заробітна плата на місяць становить 7000-8000 грн., оскільки державної соціальної допомоги в розмірі 860 грн. в місяць не вистачає для повноцінного утримання дитини та власного існування, а інших доходів вона не має. Згоди з відповідачем щодо добровільного надання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення їхньою спільною дитиною 3-річного віку немає. Позивач зауважує, що чоловік є здоровою та працездатною людиною, нині мобілізований, інших утриманців, крім спільної з позивачем доньки немає. Отже, ОСОБА_1 просить розірвати шлюб між позивачем і відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно і до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дружини в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача щомісячно.
Ухвалою від 06.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою від 04.10.2024 здійснено перехід від розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи до розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
Позивач звернувся до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо розірвання шлюбу, укладеного між позивачем та відповідачем. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 110-114 Сімейного кодексу України (далі - СК України) за змістом яких позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, наявність інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 27 липня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблено актовий запис за №509.
В позовній заяві позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має спільну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спору про місце проживання неповнолітньої дитини та поділ майна, яке набуте подружжям спільно за час перебування у шлюбі, на час розгляду справи немає.
З`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про недоцільність застосування заходів, передбачених ст. 111 СК України, щодо примирення подружжя.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що шлюбні стосунки фактично припинені подружжям, а їх поновлення та примирення сторін неможливе та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно і до повноліття дитини.
Позивач звернувся до суду для вирішення спору у правовідносинах щодо участі того з батьків, що проживає окремо від дитини в її утриманні шляхом стягнення аліментів. Вказані правовідносини регулюються ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України (далі СК України) за змістом яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у випадку не досягнення домовленості щодо участі в утриманні дитини, рішенням суду з того з батьків, який проживає окремо може бути стягнуто кошти на утримання дитини (аліменти) в частці від доходу і (або) у твердій грошовій сумі.
В позовній заяві зазначається, що домовленості позивача з відповідачем про сплату аліментів не досягнуто.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
В ч. 1 ст. 191 СК України зазначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто в даному випадку з 01.08.2024, оскільки позивач звернувся до суду 01.08.2024, що підтверджується матеріалами справи.
Суд зазначає, що аліменти стягуються в обсягах, достатніх для утримання дитини, тобто на покриття витрат на придбання одягу, їжі, на навчання та лікування тощо.
Крім того, при розгляді даної справи суд також виходить із положень статті 27 Конвенції "Про права дитини", яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, де передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік"прожитковий мінімум у 2024 році для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року становить 3196 гривень.
Суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і зобов`язаний утримувати дитину, яка проживає з позивачем і знаходиться на утриманні ОСОБА_1 , та створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя доньки нарівні з позивачем, тому позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 01 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позивачем також заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною 3-річного віку.
Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.
Згідно статті 84 СК України, право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини, ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч .2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застосування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.
Згідно зі статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подання позовної заяви до суду є 01.08.2024.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу. Крім того, у зв`язку зі зверненням позивача до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в розмірі в розмірі 2422,40 грн. (1211, 20 грн. за кожну вимогу).
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 84, 105, 184, 110-114, 180 182, СК України, ст. ст. 4, 89, 141, 259, 263 265, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити.
Розірвати шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 27 липня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 509.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 01 серпня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації як ВПО: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних при чин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст складено 06.11.2024.

Суддя В. В. Кокорєв