Справа № 274/5616/24 Провадження № 2/0274/1426/24
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
07.11.24 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1
доБердичівської міської ради Житомирської області, представником якої є ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_3 ,
провизнання права власності,
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом ОСОБА_4 , прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 53/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 . Однак постановою нотаріуса ОСОБА_1 відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки, яка стосуються предмета спору, у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна, а саме частку, яка належала ОСОБА_4
Бердичівська міська рада Житомирської області своєї позиції щодо предмета спору у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила, проте від неї надійшла заява, у якій вона зазначає, що щодо задоволення позовних вимог покладається на розсуд Суду (а. с. 40).
ОСОБА_3 своєї позиції щодо предмета спору у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила, проте від неї надійшла заява, у якій вона зазначає, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а. с. 39).
Судом з`ясовано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом від 22.04.2019 р. про смерть (а. с. 6).
ОСОБА_1 до дня смерті ОСОБА_4 була його дружиною, що підтверджується свідоцтвом від 22.06.1999 р. про шлюб (а. с. 7).
Тобто ОСОБА_1 , зважаючи на статті 1216 1218, 1222, 1223, 1258 та 1261 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем ОСОБА_4 першої черги за законом.
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 за законом, який прийняв спадину, що випливає з свідоцтва від 09.09.2022 р. про право на спадщину за законом та постанови від 30.08.2022 р. державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Г.А. Денисенко про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 9, 8).
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Таким чином до ОСОБА_1 перейшли права та обов`язки (спадщина) ОСОБА_4 , у тому числі права власності останнього.
ОСОБА_1 державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Г.А. Денисенко видано свідоцтво від 09.09.2022 р. про право на спадщину за законом, на 53/100 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_4 (а. с. 9), на підставі цього свідоцтва 09.09.2023 р. за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на ці частки будинку, що підтверджується витягом від 09.09.2022 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 10).
Тобто до ОСОБА_1 перейшло і право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку.
Однак ОСОБА_1 постановою від 30.08.2022 р. державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори Г.А. Денисенко про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку зазначеної земельної ділянки у зв`язку з невизначенням частки ОСОБА_4 у праві власності на неї (а. с. 8).
Частинами першою та другою статті 368 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Частинами першою та другою статті 370 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України встановлено до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі.
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що розмір частки померлого ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка стосується предмету спору, становив 53/100, що не заперечується і іншим співвласником цієї земельної ділянки ОСОБА_3 , на що вказує незаперечненнея нею проти задоволення позову, при цьому розмір частки ОСОБА_3 становить 47/100.
ОСОБА_1 , будучи єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 який прийняв спадщину (до якого перейшли права та обов`язки ОСОБА_4 щодо земельної ділянки), не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину, що, в свою чергу, перешкоджає оформленню права власності на 53/100 часток земельної ділянки.
Згідно з частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Однак у позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частку цієї земельної ділянки, а не на 53/100 її часток.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).
Зважаючи на наведене, Суд задовольняє позов ОСОБА_1 , при цьому роз`яснює, що вона має право звернутися з позовом про визнання за нею права власності ще на 3/100 часток земельної ділянки, яка стосується предмета спору.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут