ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1569/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/4152/23 Категорія: 304090200 Кондрацька Н.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Івануса А.Д.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 червня 2024 року (у складі судді Кондрацької Н.М.) в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим 15.01.2019 підписала анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», «Тарифів Банку», що розміщені в мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua та взяла на себе зобов`язання виконувати умови Договору, після чого за допомогою ОТП було підписано Заяву № б/н від 29.07.2022.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що були наданій їй на ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 120000 грн. Проте, в процесі користування кредитним рахунком відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 13.03.2023 становила 153100,03 грн.

За вказаних обставин, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 29.07.2022 в розмірі 151907,02 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту -125511,37 грн та заборгованості за простроченими відсотками - 26395,65 грн, а також понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.06.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував прийняте рішення тим, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальність за такі операції, крім того, позивач не підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводили б, що ОСОБА_1 , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представником АТ КБ «Приватбанк» було подано апеляційну скаргу. Вважаючи дане рішення незаконним, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування скарги зазначає, що судом не прийнято до уваги результати проведеної перевірки, за якою можна стверджувати, що відповідачка ОСОБА_1 при спілкуванні з третіми особами з наданням нею відповідної персональної інформації, проведення відповідних комбінацій на своєму телефоні, сприяла перевипуску SIM-карти «фінансового» номера телефону та проведенню подальших операцій в обліковому записі клієнта. Зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним, а відтак, саме відповідач несе відповідальність за вказані операції та виникнення заборгованості на її картковому рахунку. Посилання суду на наявність кримінального провадження вважає безпідставним, оскільки воно є незакінченим, винні особи не встановлені, вирок не ухвалений. Вказує, що жодних доказів того, що операції здійснювала інша особа до суду не надано. Скаржник звертає увагу суду, що в діях банку відсутня вина щодо неналежного виконання зобов`язань з обслуговування рахунку та надання банківських послуг, також відсутній взаємний зв`язок між діями банку та наслідками, що настали для відповідачки, а тому саме ОСОБА_1 несе відповідальність за вказані операції та виникнення заборгованості на її картковому рахунку.

12.09.2024 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Крупного О.Г. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у повному обсязі в задоволенні апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.06.2024. Вказує, що позивачем не доведено факт підписання 29-30 липня 2022 року заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, паспорта кредиту, графіку погашення кредиту. Також, не доведено і того факту, що саме ОСОБА_1 володіла віртуальною картою № НОМЕР_1 та ініціювала по ній платіжні операції за кредитним договором. Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 невідкладно звернулася до ГРУ АТ КБ «Приватбанк» із заявою про шахрайські дії та про повернення безпідставно списаних коштів.

Заслухавши доповідача, представника відповідача - адвоката Крупного О.Г., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» не підлягає до задоволення, враховуючи таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 15.01.2019 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» за договором банківського обслуговування. Зазначені обставини визнані відповідачем. Також, матеріали справи містять підписану уповноваженим працівником Банку та відповідачкою заяву від 29.07.2022, відповідно до якої укладено кредитний договір № б/н.

Згідно з довідки АТ КБ «Приватбанк» в межах кредитного договору № б/н ОСОБА_1 29.07.2022 отримала дві кредитні картки: «Універсальна GOLD VISA» № НОМЕР_1 з терміном дії до 03/26 та «Універсальна GOLD» № НОМЕР_1 з терміном дії до 06/26. Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк», 29.07.2022 кредитний ліміт відповідачу по даному кредитному договору встановлено в розмірі 120000,00 грн, а 01.11.2022 кредитний ліміт був зменшений до 0,00 грн (т.1 а.с. 9-10).

Із виписки за договором № б/н встановлено, що 30.07.2022 було здійснено ряд банківських операцій: сім переказів на картку Приватбанку через Приват24, одержувач: ОСОБА_2 , кожен переказ на суму 15965,00 грн; один переказ зі своєї картки НОМЕР_2 через Приват24 на суму 350,00 грн; перший платіж за покупку на суму 49998 грн в Comfy, Кривий Ріг, просп. 200-річчя Кривого Рогу, буд. 12а від 30.07.2022 за сервісом «Оплата частинами» на суму 7142,57 грн (т.1 а.с. 8).

01.08.2022 письмовою заявою відповідачка повідомила АТ КБ «Приватбанк», що на її номер НОМЕР_3 29.07.2022 біля 17 год 10 хв зателефонував невідомий чоловік з мобільного номеру НОМЕР_4 , який представився працівником служби безпеки «Київстар». У ході розмови, останній порекомендував здійснити їй певні операції, розповів інструкцію. Того ж дня, біля 20 год на телефон прийшло сповіщення, що її сім карта з номером НОМЕР_3 не працює. При перевірці карткових рахунків з`ясувалось, що відбулося зняття коштів із зарплатної карти та універсальної карти у розмірі 120000 грн. Тож ОСОБА_1 просила банк здійснити перевірку та повернути безпідставно списані кошти (т.1 а.с. 129).

Листом № 20.1.0.0.0/7-220801/12284 від 11.08.2022 Банк відмовив ОСОБА_1 у поверненні спірних грошових коштів, посилаючись на правильне введення ПІН-коду карток.

Також, 16.08.2022 на адресу позивача відповідачкою було направлено претензію щодо повернення безпідставно списаних коштів 30.07.2022 у сумі 42454 грн з її рахунку та списання всієї її заборгованості (кредиту), яка виникла з 30.07.2022, оскільки дані платіжні операції були здійсненні не по її волевиявленню, що підтверджується переказом коштів фізичній особі ОСОБА_2 , яку вона не знає та оформленням кредиту на покупку у магазині «КОМФІ» м. Кривий Ріг за сервісом «Оплата частинами», в той час як 30.07.2022 вона перебувала у м. Черкаси. Листом АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-220822/21256 від 23.08.2022 відмовлено в задоволенні даної претензії ОСОБА_1 .

Крім того, матеріали справи містять витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001573 від 02.08.2022, з якого вбачається, що 01.08.2022 ОСОБА_1 звернулась із заявою про те, що 30.07.2022 невстановлена особа представилась працівником мобільного оператору «Київстар», під приводом блокування номеру та необхідністю оновлення системи, отримала доступ до банківської карти заявниці, вчинила несанкціоноване втручання в роботу банківської системи та викрала грошові кошти, чим завдала значної шкоди, правова кваліфікація ч. 3 ст. 190 КК України (т.1 а.с. 114).

На час розгляду справи відділенням поліції № 4 Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (дійсний на момент виникнення спірних правовідносин) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до ч. ч. 7-9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, яке було чинне на момент виникнення спірних правовідносин, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів».

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, апеляційний суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2023 року в справі № 686/30030/21.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що: «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, врахувавши зазначені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно виходив з того, що списання грошових коштів з карткового рахунку відповідачки відбулося не за її розпорядженням і вона не повинна нести відповідальність за такі операції.

З матеріалів справи, а саме з результатів службової перевірки банку встановлено, що кошти з рахунку ОСОБА_1 були неправомірно списані внаслідок шахрайських дій. Проведеною перевіркою встановлено, що 29-30.07.2022 в акаунт Приват24 клієнта ОСОБА_1 зафіксовано входи з нетипового для клієнта пристрою та місця мешкання.

Наведеним стверджується, що банком не заперечувався факт того, що списання коштів було ініційоване не відповідачкою, а іншими невстановленими особами шляхом застосування шахрайських методів, тобто кошти списано унаслідок шахрайських дій невстановлених осіб.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що АТ КБ «Приватбанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 29.07.2022 -30.07.2022 щодо відкриття кредитного рахунку, отримання кредитного ліміту та списання кредитних коштів.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не враховано порушення відповідачкою Умов та правил надання банківських послуг, що призвело до несанкціонованого списання грошових коштів з її карткового рахунку, оскільки вона своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях та не мають доказового підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Колегія суддів погоджується з доводами, викладеними представником відповідача - адвокатом Крупним О.Г. у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що у ОСОБА_1 була відсутня воля на підписання 29.07.2022 заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, паспорту кредиту, оформлення кредитних карток, отримання та розпорядження кредитними коштами.

При вирішенні вказаної справи судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин між сторонами, правильно застосовано закони, що їх регулюють та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат, понесених скаржником, відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Ніколаєнко Олени Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 червня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко

О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова