Провадження № 2/369/7476/24
РІШЕННЯ

Іменем України

09.12.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

секретаря Осіпова В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє як законний представник (опікун) в інтересах недієздатної ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Боярської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановив:

У серпні 2024 року Позивачі звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом про визнання права власності на нерухоме майно - частки квартири АДРЕСА_1 , в якій позивачі зареєстровані та постійно проживають.

Свій позов позивачі обґрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 . Після смерті ОСОБА_6 залишилась спадщина, а саме 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 , на яку спадкодавець набув право власності на підставі біржової угоди - Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року. Позивачі зазначають, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартиру придбано в рівних частках, тобто по 1/6 частці кожний: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_8 ", ОСОБА_9 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_10 ", а також ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2015р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною та призначено ОСОБА_2 опікуном над нею і що у даній справі позивач ОСОБА_2 діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 , як її законний представник.

У 2005 році шлюб між позивачем ОСОБА_2 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 був розірваний.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2023р. знято арешт з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений Постановою б/н від 30.05.2006 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 3852214 від 07.10.2006 16:39:42.

Вказали, що в квітні 2024 року представник позивача ОСОБА_11 звернулась до приватного нотаріуса Нікітенко В.В. в м. Боярка щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 . Однак, приватний нотаріус Нікітенко В.В. листом від 29.04.2024 за №92/01-16 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину та розясненням право звернутись до суду для оформлення права власності на спадкове майно.

Позивачі вважають, що викладені обставини у позові та правове обґрунтування підтверджують дійсність Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року спірної квартири і покупці за цим договором набули право власності на дану квартиру. Однак, враховуючи, що КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» рішенням від 10.01.2012 за №2 відмовило у реєстрації права власності покупців на цю квартиру, то позивачі у відповідності до положень статей 391 та 392 ЦК України з метою захисту своїх прав вимушені звернутись до суду про визнання права власності на неї в судовому порядку.

Посилаючись на ст.ст. 15, 16, ч.1 ст. 316, ч.1 ст.317, ч.1 ст.319, ч. 1 ст. 321, ст. ст. 391, 392, 1216, 1218, 1261, 1265, 1296 ЦК України позивачі просять суд:

визнати право власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1 , за кожним;

визнати право власності ОСОБА_3 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 ;

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 вересня 2024 року відкрито позовне провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 листопада 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання позивачі ОСОБА_2 , яка представляє свої інтереси, а також як законний представник (опікун) представляє інтереси недієздатної ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та представник позивачів адвокат Мєстєчкіна О.І., не з`явилися, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином.

Від представника позивачів адвоката Мєстєчкіної О.І. надійшла заява про слухання справи без участі позивачів та без її участі. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Від відповідача Боярської міської ради відзив на позовну заяву не надходив.

Представник відповідача Боярської міської ради в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином.

Враховуючи зазначене, суд вважає, за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року продавці ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , продали, а покупці ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 придбали в рівних частинах квартиру АДРЕСА_1 . Зазначена квартира загальною площею 100,10 кв.м., складається з 4-х кімнат жилою площею 57,00 кв.м. і підсобних приміщень. За домовленістю сторін квартира продана за 43679 грн., які продавцями отримані від покупців до підписання даного Договору.

В пункті 10 даного Договору зазначено, що у відповідності до ст. 227 ЦК України покупцям необхідно зареєструвати даний договір в Київському міському бюро технічної інвентаризації. Даний договір укладений на виконання біржового контракту зареєстрованого на біржі 02 березня 1998 р. №1551. Даний договір підписаний сторонами та на підставі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарну біржу» та зареєстрований на Товарній біржі «Українська товарна біржа Десятинна», за реєстровим номером 1551-550.

Після укладення даного договору позивачі заселилися в дану квартиру та прописалися 10.04.1998р., що підтверджується записами в їх паспортах та постійно в ній проживають, крім спадкодавця ОСОБА_6 , який проживав в цій квартирі до своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даному договорі наявні штамп та кругла печатка з написом від 05.11.2011р. про те, що договір зареєстрований у виконавчому комітеті Забірської сільської ради.

Отже, згідно вищезазначеного договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 частці кожний є: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , (після укладення шлюбу згідно свідоцтва про шлюб від 03.09.2010 змінила прізвище на " ОСОБА_8 "), ОСОБА_9 (після укладення шлюбу згідно свідоцтва про шлюб від 17.05.2009 змінила прізвище на " ОСОБА_10 "), ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до технічного паспорту на квартиру станом на 02.10.2023, квартира загальною площею 95,9 кв.м., складається з чотирьох кімнат житловою площею 56,2 кв.м.

Згідно Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.06.2015р. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано недієздатною та призначено опікуном її матір ОСОБА_2 .

Отже, у даній справі позивач ОСОБА_2 діє в інтересах недієздатної ОСОБА_3 , як її законний представник.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу у 2005 році шлюб між позивачем ОСОБА_2 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 був розірваний.

Згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.12.2023р. знято арешт з 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений Постановою б/н від 30.05.2006 року Державної виконавчої служби у Києво-Святошинському районі, реєстраційний номер обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 3852214 від 07.10.2006 16:39:42. В мотивувальній частині даного рішення судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 частці кожний є: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , (після укладення шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_8 ", ОСОБА_9 (після укладення шлюбу змінила прізвище на " ОСОБА_10 ", ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Згідно листа від 29.04.2024 за №92/01-16 приватний нотаріус Нікітенко В.В. відмовила у видачі позивачам свідоцтв про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 на частку вищезазначеного спадкового майна з посиланням на відсутність біржової угоди від 02 травня 1998 року, (тобто оригіналу документу) що посвідчує право спадкодавця на спадкове майно, а саме 1/6 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , у поєднанні з відсутністю відомостей про реєстрацію речового права померлого на вказану частку, як на паперових носіях, так і в електронній версії реєстру прав, що унеможливлює проведення реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця, що передбачено пунктами 53, 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, з подальшим оформленням спадкових прав та видачою свідоцтва про право на спадщину. Також зазначено, що з урахуванням того факту, що спадкова справа по померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 не реєструвалась (витяг №76794866 зі Спадкового реєстру), рішення щодо піднятого питання про можливість оформлення права власності на спадкове майно радше шукати в судовому захисті.

Відповідно до листа КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 07.08.2023р. №1450 на ім`я ОСОБА_2 , згідно з матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 за результатами технічної інвентаризації від 03.12.2011 право власності зареєстровано на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.09.1993 органом приватизації Київського виробничого рибкомбінату згідно з розпорядженням (наказом) від 23.09.1993 №2 (Зареєстровано в БТІ 27.10.1993 під реєстровим №27/2 в книзі №1).

А згідно технічного паспорту на дану квартиру від 03.12.2011р., на його титульному листі зазначені нові співвласники квартири ОСОБА_6 та позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 по 1/6 частці кожний.

Але відповідно до Рішення реєстратора КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області від 10.01.2012 №2 ОСОБА_19 , заявникам ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено в державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості, який був укладений в Київській універсальній біржі 02.03.1998р. за Р №1551-550, з посиланням на те, що згідно із ст. 227, 242 Цивільного кодексу (діючого на той час) для договорів купівлі-продажу міни житлового будинку у разі, якщо хоча б однією стороною є громадянин, встановлено обов`язкову нотаріальну форму.

Відносно рішення відмови приватного нотаріуса Нікітенко В.В. у вчиненні нотаріальної дії видачі позивачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщинуна частку спадкового майна після смерті ОСОБА_6 з посиланням на відсутність біржової угоди від 02 травня 1998 року, (тобто оригіналу документу), що посвідчує право батька ОСОБА_20 на спадкове майно, а також відмови КП БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області в реєстрації права власності позивачів на квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості, який був укладений в Київській універсальній біржі 02.03.1998р. за Р №1551-550, позивачі в позовній заяві зазначили, що оригінал договору купівлі-продажу був втрачений ними при невідомих обставинах, тому його копію, з перекладом на українську мову, що додається, було отримано в Державному архіві м. Києва.

Судом встановлено, що ознакою дійсності Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року є та обставина, що сторони даного правочину повністю виконали його умови, крім того, продавці та покупці за даним договором після його укладення не оспорювали його та не вимагали в подальшому його нотаріального оформлення.

На момент укладення договору купівлі-продажу квартири в 1998 році був чинний Цивільний кодекс Української РСР, який втратив чинність 01.01.2004 року, та Закон України "Про товарну біржу". Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу" зазначалось, що угоди, що зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. У свою чергу, ст. 227 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) було передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР (в редакції на момент укладення договору) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

При цьому, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР).

Цивільним кодексом України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328). Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 N 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. За N 282/20595, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Суд приходить до висновку, що викладені обставини та правове обґрунтування підтверджують дійсність Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року спірної квартири, і що покупці за цим договором набули право спільної часткової власності на спірну квартиру.

Тому суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги позивачів про визнання за ними права власності по 1/6 частці за кожним на дану квартиру.

Викладене свідчить про те, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_6 на час відкриття спадщини був власником 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року, що набула статусу спадкового майна після його смерті.

Отже, після смерті ОСОБА_6 залишилась спадщина, а саме 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 , на яку спадкодавець набув право власності на підставі біржової угоди - Договору купівлі-продажу №550 від 02.03.1998 року.

Судом встановлено, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є його дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується відмітками (записами) в їх паспортах про місце реєстрації: АДРЕСА_3 , а також Довідкою виконкому Боярської міськради від 29.07.2024 за №1-13. Спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась, що підтверджується вищезазначеним листом від 29.04.2024 за №92/01-16 приватного нотаріуса Нікітенко В.В.

Згідно ч. 5 статті 11 ЦК України у випадках, встановленими актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 Цивільного кодексу України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи, що спадкове майно після смерті ОСОБА_6 підлягає поділу між спадкоємцями на дві частини, так як спадкоємцями за законом щодо спадкового майна померлого ОСОБА_6 , є його дочки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то вони мають право на визнання судом за кожною на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 .

Згідно частини 1 статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільно-процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

Стаття 1265 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця.

За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі викладеного та встановлених обставин справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачів в повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє як законний представник (опікун) в інтересах недієздатної ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Боярської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_3 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_4 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_5 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати право власності ОСОБА_3 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Визнати право власності ОСОБА_1 на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Інформація про позивача: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Інформація про позивача: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Інформація про позивача: ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Інформація про позивача: ОСОБА_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Інформація про відповідача: Боярська міська рада, місцезнаходження: 08150, Київська область, Фастівський район, м. Боярка, вул. Михайла Грушевського, 39, Код .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ