КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/2491/21-ц Головуючий у 1 інстанції: Батрин О.В.
Провадження № 22-ц/824/3794/2024 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня2024року м. Київ

Київський апеляційний суд в складіколегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги адвоката Чирського Юрія Вікторовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в:

В січні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів. Зазначила, що є власником квартири АДРЕСА_1 . 31.07.2020 року в квартирі відбулося затоплення, що проявилося у плісняві на стелі, замоклій люстрі, пошкодженні стін та шафи, а також паркету, що призвело до відшарування покриття від основи підлоги. Відповідно до акту ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району» причиною залиття квартири АДРЕСА_1 стала недбалість при користуванні сантехнічним обладнанням мешканцем вище розташованої квартири № 27 . Квартирою, з якої сталося залиття, користується спадкоємець колишнього її власника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 . Позивачка ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_3 завдану внаслідок залиття квартири матеріальну шкоду у розмірі 58 138, 40 грн. В ході розгляду справи за клопотанням ОСОБА_2 суд залучив як співвідповідачів спадкоємців ОСОБА_5 - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди по 32 069,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 454 грн. судового збору. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 відмовлено.

05 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 подав заяву про стягнення понесених під час розгляду справи витрат у розмірі 45 867 грн. (т. 2, а.с. 160-178).

06 жовтня 2023 року представника ОСОБА_4 подав заяву про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу в розмірі 11 100 грн.

04 жовтня 2023 року представника ОСОБА_2 подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката по 8 605,25 грн..

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року заяви представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу по 5 736,94 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 11 100 грн. У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про розподіл витрат на правничу допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта суд безпідставно взяв до уваги акт про залиття № 292 від 06.08.2020, оскільки його складено за відсутності власників кв. АДРЕСА_3 . Комісія не проводила огляд вказаної квартири задля встановлення точної причини залиття квартири №25 . Акт не містить даних про точну причину залиття, не встановлено винну особу, не визначений обсяг завданої шкоди, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовну вартість. Відповідачка припускає, що для складання вказаного акту комісія взагалі не здійснювала огляд квартири № 25 . Інших доказів про причини залиття квартири №25 суду не надано. Суд безпідставно взяв до уваги висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ED-1727-1-1597.20 від 07.09.2020 року, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 18.11.2020 року та квитанції про оплату робіт. У висновку відсутні дані про попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та інформація, що він підготовлений для подання до суду. Експерт фактично вийшов як за межі встановлення місць затоплення, а також рекомендацій ЖЕД по відновлювальному ремонту квартири №25 . В акті про залиття і висновку будівельно-технічного експертного дослідження не визначений перелік пошкоджених меблів. З наданих позивачем акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 18.11.2020 року та квитанцій про оплату цих робіт також неможливо встановити, які меблі реставрувались та з якої причини. На підтвердження відсутності в діях співвідповідачів вини у залитті квартири №25 , ОСОБА_1 надала акти від 29.10.2018 та 28.06.2023, які доводять факт залиття квартири №27 через прорив лежака центрального опалення в квартирі №29 у 2018 році, що могло стати причиною протікання в квартирі № 25 і сліди протікання можуть бути наявні у 2023 році, якщо в приміщеннях квартири 25 не здійснювався ремонт. Позивачка не надала суду жодних даний про проведення ремонтних робіт в квартирі № 25 з 2018 року, а тому суд першої інстанції безпідставно відхилив посилання ОСОБА_1 на вказані акти та поклав відповідальність за завдану позивачці шкоду на відповідачів.

Представник ОСОБА_1 також просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції і стягнути з позивачки на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зазначає, що представник ОСОБА_2 не направляв представнику ОСОБА_1 заяви про ухвалення додаткового рішення та не навів поважних причин неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.Оскаржуване додаткове рішення є суперечливим та незрозумілим, що є підставою для його перегляду та скасування.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційні скарги представника ОСОБА_1 на рішення та додаткове рішення суду першої інстанції. Просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених судом рішень по справі, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачка ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 11258444 від 25.04.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав № 34131666 від 15.05.2012. Будинок в якому знаходиться квартира позивача, мав різну нумерацію (№ 30 , № 30А, № 30Б) , що відобразилось на отриманих в різний час правовстановлюючих документах власників квартир (а.с. 8-10 т. 1).

Відповідно до технічної документації квартира АДРЕСА_1 житловою площею 64,8 кв.м. складається з 4 кімнат, у тому числі: 2 житлова кімната - 15, 1 кв. 2, 3 житлова кімната - 18,3 кв.м., 4 житлова кімната - 16,3 кв.м., 8 вітальня - 15,1 кв.м., 1 коридор -18,0 кв.м., 5 санвузол - 6,3 кв.м., 6 коридор - 4,8 кв.м., 7 санвузол - 2,7 кв.м., 9 кухня - 18,9 кв.м., І балкон засклений - 4,3 кв.м. Загальна площа квартири - 119,8 кв.м. (а.с. 19 т. 1).

31.07.2020 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 з квартири № 27 , яка знаходиться поверхом вище у вказаному будинку. Власник вказаної квартири ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 17). Спадкоємцями померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 є його дружина - ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_4 та син - ОСОБА_3 , які у встановлені законом строки подали заяви про прийняття спадщини (а.с. 59, 66, 70 т. 1).

Відповідно до акту ЖЕД «Хрещатик» КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району» про залиття, аварію, що трапилася на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) № 292 від 06.08.2020 року зафіксовано, що 31.07.2020 року у квартири ОСОБА_2 сталося залиття. Причиною залиття квартири є недбалість при користуванні сантехнічним обладнанням мешканця вище розташованої квартири № 27 . Згідно акту при візуальному огляді виявлено такі пошкодження: ванна загальною площею 7 кв.м. - на стелі облаштованій гіпсокартонними плитами та пофарбованій водоемульсійною фарбою наявні плями від залиття загальною площею 2,5 кв.м., спостерігається залиття на декоративних багетах на стелі; на дерев`яних конструкціях вмонтованої шафи та на протилежній стіні наявні патьоки від залиття по всій площі; на паркетному покритті підлоги спостерігається деформація площею 1,5 кв.м. (а.с. 11-12 т. 1).

Відповідно до висновку експерта № ЕD-1727-1-1597.20 від 07.09.2020 року за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття ванної кімнати загальною площею 7,0 кв.м., яка відображена на плані технічного паспорту як коридор № 6 площею 4,8 кв.м., що знаходиться перед ванною кімнатою № 5 площею 6,3 кв.м. станом на момент проведення експертизи становить 20 888,40 грн. (а.с. 18-25 т. 1).

Відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1 від 18.11.2020 року та квитанцій про оплату цих робіт вартість робіт по реставрації пошкоджених залиттям меблів становить 37 250,00 грн. (а.с. 34-37 т. 1).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_2 . Стягнув з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування майнової шкоди по 32 069,20 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

При цьому, частина 2 вказаної статті передбачає, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04 серпня 2020 року у справі №925/1478/16, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Як встановлено судом, залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачці ОСОБА_2 , 31.07.2020 року сталося з вище розташованої квартири № 27 у вказаному будинку. Внаслідок залиття позивачці завдано майнову шкоду. У акті від 06.08.2020 року зазначена причина залиття - недбалість мешканця вище розташованої квартири № 27 при користуванні сантехнічним обладнанням.

Володільцями квартири АДРЕСА_3 є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які і проживають у даній квартирі. ОСОБА_4 постійно проживає в квартирі АДРЕСА_7 та не користується квартирою АДРЕСА_3 , що не спростовувалося і відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не надали суду належних та допустимих доказів на спростування факту залиття квартири АДРЕСА_1 , а також відсутності їх вини у залитті квартири позивачки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 посилалися на те, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося через залиття їх квартири № 27 мешканцями квартири № 29 внаслідок прориву лежака центрального опалення. Вони надали копії актів від 29.10.2018 року та 28.06.2023 року. Разом з тим, надані відповідачами акти не спростовують причини залиття квартири АДРЕСА_1 , які визначені у акті 06.08.2020 року.

Відповідачі також не надали доказів на спростування визначеного на підставі висновку будівельно-технічного дослідження розміру майнової шкоди. А тому суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_1 завданої майнової шкоди.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що акт про залиття № 292 від 06.08.2020 року був складений з порушенням чинного законодавства та за відсутності власників кв. 27. Відповідачі не надали доказів того, що зафіксовані у вказаному акті факти не відповідають дійсності, а також того, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося не з квартири №27 , володільцями якої вони є.

Доводи апелянта, що для складання вказаного акту комісія взагалі могла і не оглядати квартиру позивачки не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідачі не надали спростували висновок будівельно-технічного експертного дослідження № ED-1727-1-1597.20 від 07.09.2020 року. Питання про призначення відповідної експертизи відповідачі перед судом не порушували. Надані позивачкою докази є належними та такими, що входять до предмета доказування, а тому підлягали оцінці у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання відповідачів на акти від 29.10.2018 року та 28.06.2023 року та правильно вважав недоведеним , що надані відповідачами акти пов`язані із залиттям, яке мало місце 31.07.2020 року.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна, правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 137, ч. 8 ст. 141 ЦПК України у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Надання правничої допомоги ОСОБА_2 в суді першої інстанції підтверджується матеріалами справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу адвокатом Сидоренко Н.М. надана копія укладеного з Адвокатським бюро «Валько Ігор та партнери» договору № 273/20 про надання правової (правничої) допомоги від 21.09.2020 року, додаткової угоди № 1 до нього, копія укладеного з Адвокатським бюро «Малеванчук та партнери» договору № 19/05 про надання правової (правничої) допомоги від 19 травня 2023 року, актів-рахунків прийому-передачі послуг № 1 від 30.01.2021 року, № 2 від 30.07.2021 року, № 3 від 30.09.2021 року, № 4 від 26.09.2022 року, меморіальних ордерів від 01.12.2021 року на суму 1 654 грн. 33 коп.; від 16.02.2021 року на суму 9 363 грн. 03 коп.; від 06.08.2021 року на суму 2 890 грн., платіжних інструкцій № 413 від 16.11.2022 року. В суді першої інстанції представник ОСОБА_2 заявляв вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення суду, зокрема, і про відшкодування ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу. У колегії суддів відсутні підстави вважати, що визначений судом першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню ОСОБА_2 , є неспівмірним із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ненадання представником ОСОБА_2 доказів направлення заяви представнику ОСОБА_1 , не зазначення поважних причин неподання доказів понесення витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представником ОСОБА_2 надані докази направлення копії заяви з додатками на адресу ОСОБА_1 . Вказана заява була подана до суду 04 жовтня 2023 року - на другий день після ухвалення рішення в межах установлених ЦПК України строків.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення та додаткове рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги адвоката Чирського Юрія Вікторовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішенняПечерського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.