ПОСТАНОВА

Іменем України

26 січня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/1886/23

провадження № 22-ц/4809/227/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2023 року у складі судді Кулінки Л. Д. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.03.2016 у розмірі 40 167 грн 90 коп станом на 04.01.2023, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 32 697 грн 72 коп та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 470 грн 18 коп, а також судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 17.03.2016.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довіці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, розмір якого у подальшому збільшися до 32 000 грн, а відповідачу було надано у користування кредитну картку, що свідчить про те, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

ОСОБА_1 зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.

Проте, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 04.01.2023 має заборгованість у розмірі 40 167 грн 90 коп, з яких:

-32 697 грн 72 коп заборгованість за кредитом;

-7 470 грн 18 коп заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-0,00 грн - заборгованість за комісією;

-0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк», а тому позивач звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2023 року позов АТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2016 в загальній сумі 40 167,90 грн, з яких: 32 697,72 грн заборгованість за кредитом; 7 470,18 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 2 684 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» відповідачем не повернуті.

Крім того, ОСОБА_1 не повернута заборгованість по відсоткам, яка визначена анкетою-заявою від 17.03.2016, що підписана відповідачем.

За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необгрунованим, винесене при неповному з`ясуванні та недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладенх у рішенні суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судом першої інстанції було проігноровано той факт, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення ОСОБА_2 про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, що також не було прийнято до уваги судом першої інстанції.

Судом першої інстанції було проігноровано те, що надану позивачем довідку про умови кредитування не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви від 17 березня 2016 року,

Крім того, позивачем не надано жодних первинних документів, що могли б підтвердити факт видачі кредиту, правильність нарахування відсотків та наявну суму заборгованості на заявлену дату, а також не надано належним чином оформлених виписок про стан рахунків позичальника, даних балансу, меморіальних ордерів та квитанцій.

Розархунки заборгованості та виписка з особового рахунку не можуть підтверджувати існування кредитної заборгованості, оскільки не є касовими документами та документами первинного бухгалтерського обліку.

Відзив на апеляційну скаргу

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення, в яких позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки, ціна позову становить 40 167 грн 90 коп, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2023 становило 268 400 грн, станом на 01.01.2024 становить 302 800 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 17.03.2016 відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується пунктом 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, де зазначено в яких зазначено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитиний ліміт. Підпис цього договору являється прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

На підставі наведеного відповідачу на одній із кредитних карток починаючи з 28.05.2016 встановлено кредитний ліміт в сумі 3 300,00 грн, починаючи з 22.09.2017 кредитний ліміт відповідача збільшено до 8 000 грн, починаючи з 07.08.2018 кредитний ліміт відповідача знову збільшено до 10 000 грн, починаючи з 20.06.2019 кредитний ліміт збільшено до 10 500 грн, починаючи з 12.08.2019 кредитний ліміт відповідача знову збільшено до 10 000 грн, починаючи з 19.02.2013 кредитний ліміт відповідача збільшено до 12 000 грн, а починаючи з 25.10.2019 кредитний ліміт відповідача збільшено до 14 000 грн, починаючи з 02.12.2019 кредитний ліміт відповідача збільшено до 16 000 грн, починаючи з 15.01.2020 кредитний ліміт відповідача збільшено до 21 000 грн, починаючи з 30.01.2020 кредитний ліміт відповідача збільшено до 23 000 грн, починаючи з 27.11.2020 кредитний ліміт відповідача збільшено до 25 000 грн, починаючи з 30.11.2020 кредитний ліміт відповідача знову збільшено до 26 000 грн, починаючи з 23.02.2021 кредитний ліміт відповідача збільшено до 32 000 грн, а починаючи з 05.04.2022 кредитний ліміт відповідача зменшено до 31 650 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 .

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 17.03.2016, станом на 04.01.2023 відповідач має заборгованість в загальній сумі 40 167,90 грн, з яких: 32 697,72 грн заборгованість за кредитом; 7 470,18 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, яку і заявив до стягнення позивач.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції конвенції про захист правлюдини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує право на справедливий судовий розгляд.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 17.03.2016 у розмірі 40 167 грн 90 коп станом на 04.01.2023, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 32 697 грн 72 коп та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 470 грн 18 коп (а. с. 1-4).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:

1) анкету-заяву ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 17.03.2016 (а. с. 20);

2) Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 25);

3) Умови та правила надання банківських послуг (а. с. 26-87);

4) розрахунки заборгованості за договором № б/н від 17.03.2016, укладеного між банком та ОСОБА_1 , станом на 31.03.2019 та 04.01.2023 (а. с. 9-13);

5) довідку про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки (а. с. 19);

6) довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_3 (а. с. 18);

7) виписку за договором № б/н за період з 28.05.2016 по 06.01.2023 (а. с. 51-61);

8) Паспорт споживчого кредиту від 23.02.2021, підписаний ОСОБА_1 (а. с. 21-24).

Обгрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом, позивач посилався на анкету-заяву, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач, підписавши анкету-заяву, та паспорт споживчого кредиту.

Разом з тим, в анкеті-заяві № б/н від 17.03.2016 відсутня процентна ставка за користування кредитом.

Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, копії додатків, а саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг.

Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та витяг з Умов та правил налання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 17.03.2016 року містив умови, зокрема й щодо сплати відсотків.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Крім того, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, безспірно не свідчить про погодження всіх істотних умов договору укладеного з відповідачем, в тому числі щодо сплати відсотків, з огляду на таке.

Стаття 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначає інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) дійшла висновку про те, що «під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Наданий позивачем паспорт споживчого кредиту є лише рекламою споживчого кредиту та містить узагальнену інформацію про умови кредитування, орієнтовану загальну вартість кредиту та максимальний строк, на який надається кредит.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту не може свідчити про погодження стронами розміру відсотків, а також порядку їх нарахування.

З навденого вбачається, що позивачем не доведено, що сторонами було погоджено умови договору, зокрема, в частині сплати відсотків за користування кредитним коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» нарахованих відсотків за користування кредитом.

Разом з тим, з наданих позивачем доказів вбачається, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної нею анкети-заяви від 17.03.2016.

Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку відповідає вимогам вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом, а тому безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано жодних первинних документів, що могли б підтвердити факт видачі кредиту, правильність нарахування відсотків та наявну суму заборгованості на заявлену дату.

З виписки по рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Також, з наданої банком виписки по рахунку вбачається, що в період з 28.05.2016 по 06.01.2023 ОСОБА_1 було використано суму кредитних коштів в розмірі 117 515 грн 17 коп, а внесено коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості в розмірі 98 808 грн 62 коп.

Зі змісту розрахунків заборгованості відповідача за кредитним договором, доданих до позовної заяви, вбачається, що внесені відповідачем в період часу з 28.05.2016 по 06.01.2023 грошові кошти зараховані банком, не лише на погашення заборгованості за тілом кредиту, а також і на погашеня заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом.

Такі обставини свідчать, що банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на не підписаних відповідачем Умовах та правилах надання банківських послуг та виходять за межі укладеної між банком на відповідачем письмової домовленості, а тому вказані розрахунки не можуть бути взяті до уваги судом.

З урахуванням викладеного та аналізуючи надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що наданими позивачем анкетою-заявою від 17.03.2016, довідкою про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 в сукупності з випискою по рахунку за договором на ім`я відповідача підтверджується факт отримання останньою кредитних коштів, здійснення нею витратних операцій за рахунок коштів банку, а також часткову сплату заборгованості.

Та обставина, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти та користувалася ними, останньою не спростовано та не надано суду належних та допустимих доказів, що вона повністю повернула кредитні кошти позивачу.

Крім того, той факт, що позивач не надав достовірних та достатніх доказів погодження відповідачем запропонованих йому банком Тарифів банку на обслуговування карток типу «Універсальна» й Умов та Правил надання банківських послуг не дає достатньою підставою для висновку про повну безпідставність пред`явленого позову.

Виходчи з наведеного заборгованість ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н від 17.03.2016 за тілом кредиту становить 18 706,55 (117 515,17-98 808,62) грн, яка підлягає стягненню з останньої на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції, розглядаючи позов АТ КБ «ПриватБанк», не надав належну оцінку наданим позивачем доказам та внаслідок неправильного застосування норм матеріального права чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2023 року скасуванню з ухваленням нового про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 18 706 грн 55 коп заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 17.03.2016 та відмову в задоволенні вимог про стягнення відсотків за користування кредитом.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 18 706 грн 55 коп - що становить 46,57 % від суми позову, пропорційно задоволеним позовним вимогам за подання позовної заяви з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 1 248 грн 94 коп (2 684*46,57%) судового збору.

За подання апеляційної скарги в порядку розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 151 грн 09 коп (4 026*53,43% %) грн судового збору.

Остаточно, шляхом проведення взаємозаліку, з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 902 грн 15 коп (2 151,09-1 248,94).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () 18 706 (вісімнадцять тисяч сімсот шість) грн 55 коп заборгованості за тілом кредиту згідно кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 17 березня 2016 року.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 902 (дев`ятсот два) грн 09 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник