Справа № 331/7999/23
Провадження № 2/331/1167/2024
30 липня 2024 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Світлицької В.М.,
за участю секретаря Солов`ян О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя заяву представника позивача ОСОБА_1 про стягнення понесених судових витрат по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення, -
В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебувала справа за позовом ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2024 року позов ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення задоволено; вселено ОСОБА_2 у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

26.07.2024 року представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 , шляхом направлення засобами поштового зв`язку, подано заяву про стягнення понесених судових витрат та надано докази на підтвердження цих витрат.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Присутність сторін при винесенні додаткового рішення не є обов`язковою (ч.4 ст.270 ЦПК України).

Розглянувши матеріали цивільної справи, суд приходить висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення, у зв`язку із наступним.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З огляду на вказану норму закону, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

Так, представник позивача ОСОБА_1 , відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, зробив заяву щодо подання доказів про розмір понесених витрат на правничу допомогу та протягом п`яти днів після ухвалення рішення, надав докази на підтвердження їх понесення.

Таким чином, суд вважає, що представник позивача ОСОБА_1 не пропустив п`ятиденний строк звернення з відповідною заявою до суду.

Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат надано: договір про надання правової допомоги на вчинення конкретної дії від 27.06.2023 р.; доручення на ведення справи від 27.06.2023 р.; протокол узгодження предмету договору від 01.12.2023 р. (додаток № 1 до договору); протокол узгодження договірної ціни від 08.12.2023 р. (додаток № 2 до договору); детальний опис робіт (наданих послуг) адвокатом від 25.07.2024 р.; акт № 37 приймання-здачі послуг від 25.07.2024 р.

Однак, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, зважаючи на підставу та предмет позову, з огляду на те, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та обсяг фактично наданих послуг, оскільки матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час, крім того у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а тому суд вважає, що заявлені витрати представником позивача у розмірі 16 000,00 грн. не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер, а тому суд вважає, що є підстави для зменшення цієї суми до 4 000,00 грн., що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути понесені нею судові витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., а тому заява підлягає частковому задоволенню.

Що стосується понесення позивачем витрат на переклад документів, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 75 ЦПК України перекладачем може бути особа, яка вільно володіє мовою, якою здійснюється цивільне судочинство, та іншою мовою, знання якої необхідне для усного чи письмового перекладу з однієї мови на іншу, а також особа, яка володіє технікою спілкування з глухими, німими чи глухонімими.

До позовної заяви ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення, стороною позивача було долучено переклад позовної заяви із додатками з української мови на російську мову.

Тобто у даному випадку витрати, пов`язані з перекладом документів, слід віднести до судових витрат на підставі пункту 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, оскільки є витратами, пов`язаними із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 140 ЦПК України розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що переклад позовної заяви із додатками з української мови на російську мову виконано перекладачем ОСОБА_4 та засвідчено справжність підпису перекладача приватним нотаріусом Запорізького МНО Запорізької області Вовк І.І., встановлено особу перекладача та перевірено кваліфікацію.

Представником позивача ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на переклад документів додано до матеріалів справи копію квитанції № 27/12 від 27.12.2023 р., відповідно до якої за послуги з перекладу з української на російську мову 8 документів ОСОБА_2 з нотаріальним засвідченням ОСОБА_1 сплачено ФОП ОСОБА_5 6600,00 грн.

Однак, суд зазначає, що будь-яких доказів які б підтверджували надання послуг з перекладу документів перекладачем ОСОБА_6 , як то, зокрема, договір про надання послуг з перекладу, акти виконаних робіт тощо, позивачем не надано. При цьому, позивачем не надано документів також щодо наявних укладених договорів з ФОП ОСОБА_5 , на рахунок якого здійснено оплату послуг з перекладу документів, а також не надано інших доказів, які б підтверджували, що особи, на рахунок якої сплачено кошти за переклад та яка здійснювала переклад документів, перебувають між собою в трудових відносинах.

Відтак, з огляду на відсутність належних доказів, які б підтверджували надання послуг з перекладу документів та оплату послуг з перекладу документів перекладачу ОСОБА_4 , у зв`язку з неузгодженістю поданих доказів, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем витрат пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, зокрема перекладом документів, відтак у задоволенні заяви про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з перекладом документів слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 141, 260, 270 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 4000,00 гривень.

В іншій частині заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Світлицька