Справа №534/1770/23
Провадження №2/534/477/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області

у складі: головуючого судді Комарової Д.Ю.,

за участі: секретаря судового засідання Гончар С.Т.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

Полтавської обласної прокуратури Хомлюк О.В.,

представника відповідача

ГУ НП в Полтавській області Паламара Д.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Костуренко Є.М. звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошову компенсація моральної шкоди в сумі 380 336 грн 67 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 15 000 грн шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 12.01.2018 слідчим СВ ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Краснощоку І.В. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.12.2019 ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діях є склад кримінального правопорушення. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.10.2022 апеляційну скаргу прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Докучаєвої Р.В. залишено без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.12.2019 стосовно ОСОБА_2 залишено без змін. У зв`язку з ухваленням відносно нього виправдувального вироку просить стягнути з Державної казначейської служби України моральну шкоду за час перебування під слідством та судом.

Ухвалою суду від 21.02.2023 позовна заява ОСОБА_2 прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження.

13.09.2023 від представника третьої особи Полтавської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення, в яких вона просить моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_2 визначити та стягнути у розмірі мінімально передбаченому ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

02.10.2023 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Костуренка Є.М. на адресу суду надійшла відповідь на письмові пояснення третьої особи Полтавської обласної прокуратури, в яких він, посилаючись на постанови Верховного Суду України, наголошував, що якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим, оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним. Крім того, зазначив, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Суду надано квитанцію від 23.12.2022, згідно якої клієнт ОСОБА_2 сплатив адвокату 15 000 грн за надання правової допомоги, тому вважає, що стягнення з відповідачів процесуальних витрат на правничу допомогу є обґрунтованим.

12.10.2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Костуренка Є.М. та здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, прийнято до розгляду з відкриттям провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Полтавська обласна прокуратура про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

06.11.2023 задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Костуренка Євгена Миколайовича, змінено процесуальний статус Полтавської обласної прокуратури з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача, на відповідача, а також залучено до участі у якості відповідача Головне управління національної поліції в Полтавській області.

30.11.2023 від представника Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачем не надано підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Також зазначив, що витрати на правничу допомогу є значно завищеними, тому не підлягають задоволенню.

30.11.2023 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Костуренка Є.М. до суду надійшла відповідь на відзив Полтавської обласної прокуратури, в якій він зазначив, що витрати на правничу допомогу підтверджені доказами, а саме договором про надання правничої допомоги від 26.12.2022, попереднім розрахунком витрат за надання правничої допомоги у цивільній справі, а також квитанцією від 23.12.2022, згідно якої клієнт ОСОБА_2 сплатив адвокату 15 000 грн за надання правової допомоги. Таким чином, наполягав на стягненні з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 12.12.2023 ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 12 грудня 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Костуренко Є.М. просив позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення.

У судовому засіданні представник відповідача Полтавської обласної прокуратури просила суд визначити та стягнути моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_2 у розмірі, мінімально передбаченому ч.2 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на день ухвалення рішення по справі. У клопотанні представника позивача про стягнення правової допомоги на користь ОСОБА_2 відмовити.

У судовому засіданні представник Головного управління Національної поліції в Полтавській області заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 та представник відповідача Державної казначейської служби України не з`явилися, були повідомлені належним чином.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків.

12.01.2018 слідчим СВ ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Краснощоку І.В. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України (а.с.12-14).

Вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.12.2019 ОСОБА_2 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с.15-18).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.10.2022 апеляційну скаргу прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької місцевої прокуратури Докучаєвої Р.В. залишено без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 06.12.2019 відносно ОСОБА_2 залишено без змін (а.с.19-21).

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Таким законом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Виходячи з наведених норм, слід зазначити, що для настання відповідальності за ч.1 ст. 1176 ЦК України необхідно, щоб дії правоохоронних органів, а в даному випадку: притягнення до кримінальної відповідальності було незаконним.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Частиною 2 ст. 2 згаданого вище Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Відповідно до пункту 5 статті 3 цього Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Законом № 266/94-ВР передбачено безумовне право особи на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 (провадження № 6-2203цс15), відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Суд зазначає, що позивачу ОСОБА_2 у зв`язку з тривалим перебуванням під слідством і судом завдано душевних страждань, з огляду на що він має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Таким чином, перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Судом встановлено, що 12.01.2018 слідчим СВ ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Краснощоку І.В. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України. Комсомольським міським судом в Полтавській області 06.12.2019 ухвалено виправдувальний вирок відносно ОСОБА_2 . Отже доводи представника позивача є обґрунтованими та повністю приймаються до уваги судом.

Виходячи з наведеного, судом спростовуються доводи представника відповідача Головного управління національної поліції в Полтавській області про те, що позивачем не обґрунтовано заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення 12.01.2018 до набрання виправдувального вироку законної сили 05.10.2022, тобто 56 місяців 23 дні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 жовтня 2022 року мінімальну заробітну плату встановлено на рівні 6 700,00 грн, а тому суд приходить до висновку, про те, що гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди позивачу визначається з мінімальної заробітної плати в розмірі 6 700,00 грн, що загалом становить: 56 місяців х 6 700 грн = 375 200 грн + 23 дні х 6 700 грн/30днів (середня тривалість місяця) = 5 136 грн 67 коп. = 380 336 грн 67 коп.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2020 у справі № 556/896/18 (провадження № 61-8182св19) та від 18.11.2020 у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19).

Норма ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що у подібних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди, з урахуванням конкретних обставин справи, не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди, тобто такий обрахунок є мінімально гарантованим законом, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.04.2019 у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

Враховуючи викладене, з`ясувавши усі істотні обставини справи, необхідні для правильного визначення розміру моральної шкоди (характер і обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих, суспільних та сімейних стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо), з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача з Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди 380 336 грн 67 коп..

Позивачем у позовній заяві зазначено одним з відповідачів Державу в особі Державної казначейської служби України, суд вважає, що позивачем помилково покладена відповідальність за відшкодування шкоди на Державну казначейську службу України, як окрему юридичну особу.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами, зокрема, розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідали за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Тлумачення зазначеної норми дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Суд звертає увагу, що ні ДКСУ, ні її територіальний орган не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача, з огляду на що вважає, що позивач не має права вимоги матеріально-правового характеру до Державної казначейської служби України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даній справі Державна казначейська служба України є неналежним відповідачем.

Щодо стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає про наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2, 3, 4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Так, представником позивача надано до суду договір б/н від 26.12.2022 про надання правової допомоги у цивільній справі, укладений з адвокатом Костуренком Є.М. та Краснощоком І.В.. Відповідно до умов договору клієнт доручає та оплачує, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції в справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури (а.с.25).

Відповідно до копії квитанції від 23.12.2022, адвокат Костуренко Є.М. прийняв від ОСОБА_3 гонорар в розмірі 15 000 грн за надання професійної правничої допомоги в цивільній справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури її чоловіку ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 підтверджує, що кошти на сплату гонорару адвокату є особистими збереженнями її чоловіка ОСОБА_2 , але останній на даний час не має змоги особисто передати кошти адвокату (а.с.28).

Згідно попереднього розрахунку витрат за надання професійної правничої допомоги в цивільній справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури адвокатом Костуренко Є.М. надавалися такі послуги ОСОБА_2 як: складання позовної заяви 4 500 грн, складання відповіді на відзив 3 000 грн, участь у судових засіданнях з виїздом з м. Кременчука до м. Горішні Плавні 7 500 грн (а.с.27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсної вартості та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово у своїх рішеннях зазначала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Суд бере до уваги доводи представників Полтавської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Полтавській області, які заперечували проти задоволення клопотання представника позивача про стягнення правничої допомоги в сумі 15 000 грн, наголошуючи, що розмір гонорару є невиправданим.

Суд зазначає, що участь у судових засіданнях у справі за позовом ОСОБА_2 до Держави в особі Державної казначейської служби України, Полтавської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури адвокат Костуренка Є.М. брав у режимі відеоконференції без виїзду з м. Кременчука до м. Горішні Плавні, за які передбачена оплата в сумі 7 500 грн, тому суд відмовляє в стягненні витрат на професійну правничу допомогу в цій частині.

Підсумовуючи, суд прийшов до переконання, що з урахуванням норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України та складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, значення справи для сторін, розумним та справедливим буде стягнути солідарно з належних відповідачів на користь позивача витрата на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Ураховуючи те, що позивач відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача Держави в особі Полтавської обласної прокуратури на користь держави судовий збір в розмірі 950 (дев`ятсот п`ятдесят) грн 84 (вісімдесят чотири) коп. у зв`язку з визнанням позовних вимог та стягнути з Держави в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь держави судовий збір в розмірі 1901 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн 67 (шістдесят сім) коп.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану діями органів, що здійснюють оперативно- розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури в сумі 380 336 (триста вісімдесят тисяч триста тридцять шість) грн 67 (шістдесят сім) коп.

У частині позовних вимог до Держави України в особі Державної казначейської служби України - відмовити.

Клопотання представника позивача - адвоката Костуренка Є.М. про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути з Держави в особі Полтавської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Полтавській області солідарно на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Стягнути з Держави в особі Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 950 (дев`ятсот п`ятдесят) грн 84 (вісімдесят чотири) коп.

Стягнути з Держави в особі Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1901 (одна тисяча дев`ятсот одна) грн 67 (шістдесят сім) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;
Відповідач:Держава Україна в особі: Державної казначейської служби України, , адреса: 01601, м. Київ, вулиця Бастіонна, 6;
Полтавської обласної прокуратури, , 36000, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7;

Головного управління національної поліції в Полтавській області, 36014, Полтавська область, м. Полтава, вул. Пушкіна, 83.

Суддя Д.Ю. Комарова

Повний текст рішення виготовлений 19.01.2024.