Житомирський апеляційний суд
Справа №279/4671/23 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л.А.
Категорія 62 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Бузган А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/4671/23 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Коростенської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А.

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті двоюрідного брата - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її двоюрідного брата по лінії матері - ОСОБА_3 , відкрилася спадщина на належну йому частку квартири АДРЕСА_1 .

Інші спадкоємці за законом, які прийняли спадщину після його смерті, відсутні. Вона інтересу до спадкового майна ніколи не втрачала. Оригінал документів на спадкове майно в неї відсутні, тому нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зважаючи на викладене, вона змушена була звернутися до суду з даною позовною заявою.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона прийняла в законному порядку спадщину після смерті свого двоюрідного брата - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. заведено спадкову справу №116/2020. Інші спадкоємці за заповітом та за законом першої, другої, третьої черги, які прийняли спадщину, відсутні та із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися. Судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 є спадкоємець 1-ї черги, син ОСОБА_2 . Вказує, що нотаріус, надаючи відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, перевірила наявність інших спадкоємців, оскільки з відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради надано довідку про відсутність реєстрації на день смерті ОСОБА_3 разом з ним інших осіб. Вказує, що вона знала про наявність ОСОБА_2 , сина померлого, але, останній був позбавлений батьківських прав щодо нього, а ОСОБА_2 в подальшому усиновлений громадянами іноземної держави. Місцезнаходження його на сьогоднішній день їй не відомо, надати докази в підтвердження позбавлення батьківських прав та усиновлення надати не в змозі в силу вимог закону про таємницю усиновлення. Вважає, оскільки ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини не звертався, тому її не прийняв.

Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно в неї відсутні, тому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації. Тому вона змушена була звернутися до суду з позовом про визнання за нею права на спадщину за законом, оскільки порушене її право на користування, розпорядження та володіння спадковим майном.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Коростені помер ОСОБА_3 , який був двоюрідним братом ОСОБА_1 (а.с.5-11).

З інформаційної довідки КП «Коростенське БТІ» від 22.04.2021 року №290 слідує, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина за законом у виді частина квартири АДРЕСА_1 (а.с.12,14).

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Неборачко І.В., після смерті ОСОБА_3 на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , заведена спадкова справа №116/2020, згідно якої вона є єдиним спадкоємцем, хто прийняв спадщину (а.с.17).

Згідно документів, які були подані для проведення приватизації квартири АДРЕСА_2 , слідує, що спірна квартира була передана у спільну часткову власність громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.42-49).

03 жовтня 2012 року рішенням виконкому Коростенської міської ради по даному будинку була змінена адреса з АДРЕСА_3 ).

Відповідно до копії актового запису про народження №26 від 21 січня 2000 року на підставі рішення про усиновлення, ОСОБА_2 змінено прізвище та ім`я на ОСОБА_2 , батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , громадяни Італії (а.с.88).

З копії спадкової справи, заведеної 19.11.2020 року приватним нотаріусом Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В., до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті її двоюрідного брата ОСОБА_3 .

Згідно відповіді відділу реєстрації місця проживання Виконавчого комітету Коростенської міської ради від 23.11.2020 року № 1592/9, яка надана приватному нотаріусу Ірині Неборачко, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , та знятий з реєстрації місця проживання 23.11.2020 року у зв`язку зі смертю. Інформація, щодо інших осіб, які були зареєстровані з померлим на день смерті у відділі відсутня. Згідно відомостей, що містяться в реєстрі територіальної громади міста Коростеня, станом на 23.11.2020 року за вищевказаною адресою зареєстрованих осіб не значиться.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи встановлено, що після смерті ОСОБА_3 є спадкоємець першої черги - син ОСОБА_2 і позивач, яка є спадкоємцем п`ятої черги, не надала достатніх та вагомих доказів на підтвердження обставин не прийняття ним спадщини після смерті батька.

Такий висновок суду є помилковим, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Основу спадкування за законом становить принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Коростені помер ОСОБА_3 , який за життя був двоюрідним братом позивачки у справі.

Як вбачається з даних інформаційної довідки КП «Коростенське БТІ» від 22.04.2021 року №290, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 06.08.2008 року. Таким чином, після смерті спадкодавця відкрилась спадщина за законом у вигляді частини квартири АДРЕСА_1 .

З документів, які були надані для проведення приватизації квартира АДРЕСА_1 (до перейменування АДРЕСА_5 ) вбачається, що приватизація вказаної квартири була проведена на двох осіб в рівних частках, а саме на ОСОБА_3 та його сина, ОСОБА_2 , 2000 року народження.

Суд першої інстанції у оскарженому рішенні констатував, що після смерті ОСОБА_3 є спадкоємець першої черги, син ОСОБА_2 і позивач не надала доказів неприйняття ним спадщини після смерті батька.

Позивач ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд не взяв до уваги ту обставину, що сина померлого - ОСОБА_2 , будо усиновлено громадянами іншої держави.

На запит Житомирського апеляційного суду за клопотанням позивача Коростенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області надіслав копію актового запису про народження №26, складеного 21.01.2000 року Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо ОСОБА_2 , згідно якого йому змінено прізвище та ім`я внаслідок усиновлення на ОСОБА_2 , а його батьками стали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , громадяни Італії.

Колегія суддів вважає за можливе прийняти до розгляду доказ відповідно ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки він має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Статтею 232 Сімейного кодексу України визначено, що з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) після усиновлення втратив своє право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги після смерті батька ОСОБА_3 .

Позивач у справі є спадкоємцем п`ятої черги до майна померлого ОСОБА_3 (ст. 1265 ЦК України).

За змістом статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Оскільки після всиновлення ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) втратив своє право на спадкування за законом, то єдиним спадкоємцем після ОСОБА_3 є ОСОБА_1 . Вказані обставин були встановлені під час розгляду справи і це вбачається із наданої суду спадкової справи №116/2020, заведеної приватним нотаріусом Неборачко Н.А.

У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 оригіналів правовстановлюючих документів на майно спадкодавця приватний нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із чим у позивача виникла необхідність визнання за нею права власності на відповідну частку спадкового майна у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі № 352/494/16-ц.

Матеріалами спадкової справи № 116/2020 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджено, що 19 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті двоюрідного брата ОСОБА_3 .

Листом приватного нотаріуса Коростенського міського нотаріального округу Неборачко І.В. від 24 квітня 2021 року № 232/02-14/116/2020 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися до Коростенського міськрайонного суду Житомирської області з позовом про визнання за нею як спадкоємцем померлого власника права власності на зазначене майно.

Відмову у вчиненні нотаріальної дії мотивовано тим, що спадкоємець не надала правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого ОСОБА_3 на частини квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином, враховуючи відсутність у позивача, яка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 , оригіналів правовстановлюючих документів на частини квартири, що належала її двоюрідному брату на праві власності, та відмову нотаріуса в оформлені свідоцтва про право на спадщину за законом, суд першої інстанції, з чим не погоджується суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на належну їй частку квартири.

Отже, системний аналіз наведених норм права, положень Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, дає підстави вважати, що задоволення позову ОСОБА_1 є справедливим, відповідає засаді верховенства права та його складовій принципу правової визначеності. Внаслідок такого вирішення спору ОСОБА_1 отримає ефективний засіб юридичного захисту свого порушеного права, що передбачено статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, а суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для справи, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та визнання за нею права власності на майно у порядку спадкування за законом.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 , що залишилася після смерті двоюрідного брата - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2024 року.

Головуючий Судді