Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/2807/23
Провадження №: 2/332/91/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 січня 2024 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Ретинської Ю.І., за участю секретаря судового засідання Божко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої виступає адвокат Цмокаленко Оксана Сергіївна до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним,
Позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Цмокаленко Оксани Сергіївни звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним.
Умовами Договору міни передбачено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 міняють належну їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частині, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 42,23 кв.м. що складалася з двох кімнат жилою площею 27.26 кв.м. та підсобних приміщень на квартиру, що належала на праві власності ОСОБА_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 42.06 кв.м. та складалася з двох кімнат жилої площі 26.55 кв.м та підсобні приміщення.
Таким чином квартира за адресою: АДРЕСА_2 перейшла ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в спільну часткову власність в рівних частках по 1/4 частині.
Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Жодних заперечень та зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.
Таким чином, при укладанні договору міни між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: кожна із сторін передала другій стороні у власність квартиру, яка їй належала на праві власності До сім`ї ОСОБА_7 перейшло право власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 , яке в установленому порядку було зареєстровано, а до відповідача перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Сім`я ОСОБА_7 використовувала квартиру з 1996 року для постійного проживання, зареєструвалися за вказаною адресою, регулярно оплачували комунальні платежі та утримували квартиру в належному санітарно-технічному стані.
На час укладення договору, сторони договору не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки - ОСОБА_3 . Таким чином Позивачка являється єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своєї матері - ОСОБА_3 .
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 12.06.2023 позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої виступає адвокат Цмокаленко Оксана Сергіївна до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним залишено без руху.
Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2023 було прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору, за подачу даної позовної заяви.
Ухвалою суду від 11.10.2023 було закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої виступає адвокат Цмокаленко Оксана Сергіївна до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та призначено до судового розгляду.
Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивача надійшла позовна заява про розгляд справи без її участі та без участі її представника, позов підтримує, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його місця знаходження.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлено, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, 07.06.2005 р., серія НОМЕР_1 (а.с.10).
Умовами Договору міни передбачено, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 міняють належну їм на праві спільної часткової власності - по 1/4 частині квартири АДРЕСА_4 на квартиру АДРЕСА_3 , що належала ОСОБА_2 .
Квартира АДРЕСА_3 перейшла ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в спільну часткову власність в рівних частках по 1/4 частині.
Квартира АДРЕСА_4 належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 загальною площею 42,23 кв.м. складалася з двох кімнат жилою площею 27.26 кв.м. та підсобних приміщень. Квартира належала їм на праві спільної часткової власності по 1/4 частині, що підтверджувалося Свідоцтвом про право на власність на житло, видане Орджонікідзевською районною адміністрацією м. Запоріжжя, 21 серпня 1996 року № 830, та довідкою характеристикою, виданою Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 23 серпня 1996 року № 3- 1016.
Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_2 загальною площею 42.06 кв.м., яка складається з двох кімнат жилої площі 26.55 кв.м. та підсобні приміщення, яка належала йому на праві власності що підтверджувалося договором купівлі-продажу, зареєстрованим Запорізької Товарної Біржою «Титан-Інвест» 12 липня 1996 року № 1-1406 та довідкою-характеристикою, виданої Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 15 липня 1996 р. № 11-716.
Правочин обома сторонами повністю виконаний: відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Ні заперечень, ані зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв.
Таким чином, при укладанні договору міни між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: кожна із сторін передала другій стороні у власність квартиру, яка їй належала на праві власності До сім`ї ОСОБА_7 перейшло право власності на спірну квартиру АДРЕСА_3 , яке в установленому порядку було зареєстровано, а до відповідача перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_4 . Сім`я ОСОБА_7 використовувала квартиру з 1996 року для постійного проживання, зареєструвалися за вказаною адресою, регулярно оплачували комунальні платежі та утримували квартиру в належному санітарно-технічному стані.
Відповідно до листа відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.05.2018 р. № 04-42/2/3/1340, за відомостями департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: АДРЕСА_2 була зареєстрована ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в період з 29.01.1997 по 07.11.2006. Разом з нею на день смерті були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в період з 13.06.2006 р. по 14.02.2018; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 в період з 29.01.1997 по 24.02.2009 р. (а.с.24).
На час укладення договору, сторони договору не знали, що правочин, у відповідності до ст. 47 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст.15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, 02.11.2006 р., серія НОМЕР_2 (а.с. 21).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, 19.02.2009 р., серія НОМЕР_3 (а.с.20).
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 05.02.2018 р., серія НОМЕР_4 (а.с.22).
Позивачка являється єдиною спадкоємицею першої черги після смерті своєї матері - ОСОБА_3 .
12 грудня 2018 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцової О. О. звернулася гр. ОСОБА_8 , яка діяла від імені малолітньої підопічної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 як законний представник (опікун) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я своєї підопічної як спадкоємиці згідно ст. 126 ЦК України, що належним чином прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері гр. ОСОБА_3 .
Однак приватний нотаріус, розглянувши надані документи, винесла постанову про відмову у вчинення нотаріальної дії від 12.12.2018 р. (вихідний № 732/02-31 від 12.12.2018 р.) (а.с.27). Даною постановою відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну/другу) частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері гр. ОСОБА_3 .
Підставою відмови слугувало той факт, що гр. ОСОБА_8 , яка діяла від імені малолітньої підопічної ОСОБА_1 , як законний представник (опікун) правовстановлюючі документи на зазначену нерухомість, що належала ОСОБА_3 не надала у зв`язку з їх відсутністю.
Відповідно до ст. 4 ЦК України в редакції 1963 року цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. У відповідності до ст. 41 ЦК України в редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме міни нерухомого майна, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році.
Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином до угод, укладених у 1996 році, необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Таким чином, на дату укладання нами вищевказаного Договору в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності його нотаріального посвідчення, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а ЦК на момент укладання Договору діяв з 1963 року. Таким чином, правомірним є застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» як нормативного акту, прийнятого пізніше, що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною собою без нотаріального посвідчення.
Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України у редакції 2014 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
На теперішній час нотаріальне посвідчення договору неможливе.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.
Договір, відповідно до вимог п. 10 Договору та ч.2 ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року зареєстрований в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку. На підставі ст.ст. 128, 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року і ст. 49 Закону України «Про власність» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 правомірно набули право власності на квартиру і правомірно володіли нею.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання дійсним договору міни від 29.08.1996 року, укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 1984 року народження, ОСОБА_6 , 1992 року народження та ОСОБА_2 ,, зареєстрований на Запорізькій Товарній Біржі «ТИТАН-ІНВЕСТ» за реєстраційним № Н-1560, є обґрунтованими та підлягають задоволенню з підстав, наведених вище.
У зв`язку із тим, що позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 141, 223, 263-265, 280-284, 288 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь держави судовий збір в сумі 1 073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 18 січня 2024 року.
Суддя Ю.І. Ретинська