Справа №639/4316/23
Провадження №2-п/639/7/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Жовтневий районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року у цивільній справі № 639/4316/23 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року заявник звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року у цивільній справі № 639/4316/23 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви зазначено, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року було ухвалене з порушенням норм закону. Так, відповідач, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у 2022 році вимушена була виїхати зі своїми дітьми за межі України.Зазначила, що повідомляла суд, що не має можливості прийняти участь при розгляді справи № 639/4316/23 та просила розгляд справи перенести на кінець грудня. Однак, 28 листопада 2023 року рішення було ухвалено судом. Враховуючи той факт, що відповідач з об`єктивних причин була позбавлена можливості прийняти участь у розгляді справи № 639/4316/23 та надати відповідні докази, що спростовують позовні вимоги, вважає, що наявні всі підстави для перегляду заочного рішення.

Представник позивача АТ «Кредобанк», в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив відмовити в задоволенні заяви про скасування заочного рішення, посилаючись на надані заперечення.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Проте неявка учасників справи у відповідності до вимог ч.1 ст. 287 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, отже суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 04.08.2023 доЖовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

04.08.2023 судом у відповідності до вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України направлено електронний запит до Реєстру територіальної громади міста Харкова щодо отримання інформації про місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 .

Згідно відповіді від 04.08.2023, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.08.2023 відкрито провадження у справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Слухання справи призначалося на 28.09.2023, на 30.10.2023, на 28.11.2023, однак відкладалося, за заявою відповідача ОСОБА_1 та у зв`язку з її неявкою в судове засідання.

Про день, час та місце судових засідань, які призначалися, відповідач повідомлялась шляхом направлення на її адресу: АДРЕСА_1 , судових повісток, однак судові повістки були повернуті до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання» ( а.с. 65, 86-86а,106а-106б,).

28.11.2023 відповідач у судове засідання також не з`явилась, про день та час розгляду була повідомлена шляхом направлення судової повістки за її зареєстрованим місцем проживання та остання була повернута до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи 28.11.2023, що підтверджується її заявою (а.с. 106а-106б,90).

28.11.2023 цивільна справа за позовом за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостбула розглянута по суті, у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, було ухвалено заочне рішення, про що не заперечував представник позивача.

Як зазначає заявник та підтверджуєтьсякопією закордонного паспорту, відповідач ОСОБА_1 перебуває за межами України з 2022 року (а.с.90-91).

Однак, як вбачається з матеріалів справи №639/4316/23, справа перебувала у провадженні суду у період з 04.08.2023 по 28.11.2023 та неодноразово призначалась в судові засідання, про день, час та місце судових засідань відповідач повідомлявся шляхом направлення на її адресу реєстрації судових повісток, крім того про слухання справи на 28.09.2023 відповідач була повідомлена належним чином, оскільки слухання справи було відкладено за її заявою, а також була повідомлена про слухання справи 28.11.2023, що підтверджується її заявою.

За таких обставин, відповідач вважається такою, що повідомлена про час та місце розгляду справи.

Як наголосив Верховний Суд України у Листі віл 01.05.2007 року про "Практику ухвалення та перегляду сулами заочних рішень у цивільних справах" суд до постановления ухвали про заочний розгляд справи обов`язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 74 - 76 ЦПК (в новій редакції - ст.128-130 ЦПК України). При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Пункт 30 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 встановлює, що заочний розгляд судом цивільної справи відповідно до ст.224 ЦПК України допускається лише у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з`явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог.

Тобто, однією з необхідних умов для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання. Неявкою відповідача є його фактична відсутність в залі судового засідання при розгляді справи по суті. При цьому необхідно враховувати, що неявкою відповідача є його особиста відсутність, а також відсутність його представника.

Так, 28 листопада 2023 року Жовтневим районним судом м. Харкова було ухвалено заочне рішення, відповідно до якого позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадоволені у повному обсязі. ( а.с. 95-102).

Копія даного судового рішення була направлена на електронну адресу відповідача 29.11.2023 та доставлено до її електронної скриньки 29.11.2023 ( а.с. 106).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2024 року прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року у цивільній справі № 639/4316/23 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в провадження судді Труханович В.В. Призначено справу до розгляду в судове засідання.

Згідно ст.288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та/або не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз змісту ст. 288 ЦПК України дає підстави вважати суду, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом наступних обставин: перша відповідач не з`явився в судове засідання та/або не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; друга - докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, наявність цих підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Як зазначено вище, відповідач ОСОБА_1 про день та час слухання справи повідомлялась належним чином, у спосіб передбачений законом шляхом надсилання судових повісток за її зареєстрованим місцем проживання, однак днак, в судові засідання не з`явилась. Крім того про слухання справи на 28.09.2023 відповідач була повідомлена належним чином, оскільки слухання справи було відкладено за її заявою, а також була повідомлена про слухання справи 28.11.2023, що підтверджується її заявою.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України).

За правилами статті 131 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження), або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо суд не припинив здійснювати судочинство, учасники судових процесів мають можливість подати заяву про розгляд справи у режимі відеоконференції за допомогою будь-яких технічних засобів, зокрема власних.

Відповідач відзив на позовну заяву разом з доказами, за наявності заперечень проти позову до суду не подавала, з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції, в тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не зверталась, доказів на підтвердження відсутності в неї технічної можливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надала, своїм правом брати участь у судовому процесі через представника, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, не скористалась.

Крім того, суд наголошує, що підсистема "Електронний суд" забезпечує можливість користувачам відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу отримувати інформацію про процесуальні документи у справі. Клопотання про відкладення розгляду справи сформовано відповідачем в системі «Електронний суд», отже відповідач зареєстрована в підсистемі «Електронний суд» та мала доступ до електронної справи № 639/4316/23, по якій всі наявні документи переведені в електронну форму, що надає відповідачу можливість ознайомитися з матеріалами справи.

За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з частиною 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач, будучи обізнаною про розгляд справи №639/4316/23, в судові засідання не з`явилась, відзив на позовну заяву разом з доказами не подавала, з клопотанням про розгляд справи в режимі відеоконференції, в тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів не зверталась, своїм правом брати участь у судовому процесі через представника, відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, не скористалась.

Так, до заяви про перегляд заочного рішення заявник не надала суду жодних доказів, які можуть бути визнані судом, як такі, що мають істотне значення для вирішення спору, та які не були враховані судом при ухваленні заочного рішення.

Крім того, суд зазначає, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Желтяков проти України від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі Брумареску проти Румунії (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі Рябих проти Росії (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року у цивільній справі №639/4316/23, оскільки відсутні обставини для його скасування, визначені у ЦПК України, а тому заява відповідача не підлягає задоволенню.

Суд роз`яснює, що зазначене не перешкоджає відповідачу оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 247, 260, 287, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року у цивільній справі № 639/4316/23 за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено та підписано 29.01.2024.

Суддя В.В. Труханович