Справа № 570/3778/24
Номер провадження 4-с/570/9/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю: секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

заявника - адвоката Турченюка Р.Ю.

представників заінтересованої особи - Покальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за скаргоюОСОБА_1 , заінтересована особа:Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оскарження дій державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

Скарга обґрунтована тим, що при оформленні спадщини заявнику стало відомо про той факт, що на все належне йому нерухоме майно накладено арени на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 23 квітня 2009 року. Він звернувся до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західною міжрегіонального управління юстиції щодо із заявою про зняття арешту з належного йому майна. Однак, з листа начальника Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції № 47303 від 16 липня 2024 року вбачається, шо відкритих виконавчих проваджень щодо заявника, де він є боржником - немає. Разом з тим, у вищевказаному листі вказано, шо дослідивши дані Автоматизованої системи виконавчого провадження, у виконавчих провадженнях відсутня постанова про накладення арешту на майно боржника, а самі виконавчі провадження знищені у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну зберігання виконавчих проваджень. Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі неможливо встановити підстави накладення арешту згідно відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити в якому виконавчому провадженні накладено обтяження № 8666418. Таким чином, Відділ виконавчої служби відмовив у знятті арешту належного заявнику майна. Оскільки, на момент звернення з даною скаргою до суду, жодних відкритих виконавчих проваджень, де заявник є боржником немає, то він просить звільнити з-під арешту все нерухоме майно, що йому належить.

Заявник в судовому засіданні скаргу підтримав. Пояснив про обставини, описані в скарзі. Додатково пояснив, що місце свого проживання він не змінював, але змінилася нумерація будинків, і його будинок дістав інший номер. Тому він не отримував поштову кореспонденцію, яка йому раніше надсилалася державним виконавцем, і не знав про наявність будь-яких виконавчих проваджень. Наразі заявнику стало відомо, що у нього були штрафи за порушення Правил дорожнього руху, однак він їх сплатив. Також погасив борги за іншими виконавчими документами. Тому скаргу просить задоволити.

Представник Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції пояснила, що на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження. Однак, заявник сплатив всі борги, відомості відносно заявника у Реєстрі боржників відсутні. З Автоматичної системи виконавчого провадження не можливо встановити на підставі якого виконавчого провадження був накладений арешт на майно заявника. Тому державний виконавець не може зняти цей арешт. Проти задоволення скарги не заперечує.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що скаргу слід задоволити.

Обставини, встановлені при розгляді справи.

Так, судом встановлено, що при оформленні своїх спадкових прав заявнику стало відомо, що на все належне йому нерухоме майно накладено арешт на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 23 квітня 2009 рокує

З листа начальника Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 47303 від 16 липня 2024 року вбачається, шо відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , де він є боржником - немає.

Крім того, у вищевказаному листі вказано, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта наявний запис про арешт нерухомого майна № 8666418, який накладений на невизначене майно, все нерухоме манно ОСОБА_1 , згідно постанови, б/н від 23 квітня 2009 року, Відділ ДВС Рівненського районного управління юстиції. Разом з тим, у вищевказаному листі вказано, шо дослідивши дані Автоматизованої системи виконавчого провадження, у виконавчих провадженнях відсутня постанова про накладення арешту на майно боржника, а самі виконавчі провадження знищені у зв`язку зі спливом трьохрічного терміну зберігання виконавчих проваджень.

Враховуючи відсутність паперових матеріалів виконавчих проваджень у Відділі неможливо встановити підстави накладення арешту згідно відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також неможливо встановити в якому виконавчому провадженні накладено обтяження № 8666418 (серія та номер постанови про арешт майна боржника: відсутня).

Таким чином, Відділ виконавчої служби відмовив заявнику у знятті арешту з належного заявнику майна.

Тобто, Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції листом від 16 липня 2024 року підтверджує, шо станом на 16 липня 2024 року будь-які виконавчі документи щодо ОСОБА_1 у відділі на виконанні не перебувають, однак так як строк зберігання матеріалів виконавчого провадження складає 3 роки, оскаржувана постанова та саме виконавче провадження знищено.

Отже, станом на момент звернення із даною скаргою до суду жодних відкритих виконавчих проваджень, де я заявник є боржником - немає.

В реєстрі боржників він не числиться.

Наведені обставини також підтверджує інформація, отримана із офіційного сайту Міністерства юстиції України з Єдиного реєстру боржників https://erb.minjust.gov.ua та з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень https://nais.gov.Ua/p/derjavniy-reestr-obtyajen-ruhomogo-inayna, яка показує відсутність будь-яких записів щодо заявника.

Положення законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст .41 Конституції України, ст. 317 Цивільного кодексу України, кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Її право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, шо арешт майна з підстав непередбачених цим законом може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець

зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання

рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити

до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його

застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання

рішення.

Відповідно до п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України "Про виконавче

провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного

виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виходячи з наведених положень Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. А, закінчивши виконавче провадження, державний виконавець повинен зняти арешт, який було накладено на майно такого боржника при здійсненні виконавчого провадження. Вказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 664/14/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, шо рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судовою рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 321, 383, 386 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; він має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, Інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення

перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні

лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Висновки суду.

Заявник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяжень на належне йому майно. Таким чином, арешти, накладений на його майно, порушують право власності заявника.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно заявника, за умови відсутності виконавчих проваджень, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішень якими накладено арешт на майно заявника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

З вищевикладеного вбачається, що виконавчі провадження відносно заявника відсутні, він не внесений до Єдиного реєстру боржників, а тому і відсутня правова підстава для примусових дій державного виконавця, які полягають в арешті майна. За наведеного право заявника є порушеним і підлягає захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно ст. 59 Закону України "Про виконавчепровадження" арешт майна може бути знятий за рішенням суду .

Таким чином, суд приходить до висновку, що існування арешту нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , що був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 23 квітня 2009 року, перешкоджає позивачу розпоряджатися майном, тому його права підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту.

Керуючись ст. ст. 260, 353, 354, 447-452 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа:Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.

Звільнити з-під арешту все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № б/н від 23 квітня 2009 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Красовський О.О.