ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1439/24 Справа № 204/9520/23 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю,

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якій просив стягнути з останнього на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 січня 2021 року (наступний день після ухвалення судового наказу) по 01 січня 2023 року, з урахуванням співмірності, у розмірі 178992 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач в період з 21 жовтня 2019 року по 26 листопада 2020 року працював у відповідача. 26 листопада 2020 року позивача було звільнено за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні підприємство не провело з позивачем повний остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі. Судовим наказом, виданим Красноармійським міськрайонним судом Донецької області 27 січня 2021 року (справа №235/365/21) стягнуто з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 178992,45 грн. 01 травня 2023 року судовий наказ в примусовому порядку виконано в повному обсязі.

Також позивач зазначив, що значна частина середнього заробітку за час затримки розрахунку склалася в момент дії ст.117 КЗпП України в редакції, в якій відсутнє обмеження шестимісячним строком, а тому при обчисленні розміру середнього заробітку за час затримки за період до внесення змін у КЗпП України - 01 липня 2022 року обмеження шестимісячним строком не застосовується. За розрахунком позивача розмір його середньоденної заробітної плати на момент звільнення складає 1098,14 грн. Кількість робочих днів за період з 28 січня 2021 року (наступний день після ухвалення судового наказу) по 01 січня 2023 року складає 481 день. Таким чином, сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні складає 528205,34 грн (481х1098,14). З урахуванням співмірності позивач просить стягнути середній заробіток у розмірі 178992 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року позов задоволено та ухвалено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 178992 гривні 00 копійок, який визначений без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів; вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач був обізнаний про наявність заборгованості із заробітної плати перед позивачем та про наявність судового рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року. Тоді як закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

В апеляційній скарзі ТОВ «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити, застосувати шестимісячний строк для стягнення середнього заробітку передбаченого ст. 117 КЗпП України, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 26 листопада 2020 року позивача було звільнено згідно ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю (а.с.9-10,31-32).

27 січня 2021 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області видано судовий наказ по справі № 235/365/21 (номер провадження 2-н/235/20/21), яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2019 року по листопад 2020 року в розмірі 178992,45 грн. (а.с.34).

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» від 10 серпня 2023 року №223, позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві з 28 жовтня 2019 року по 26 листопада 2020 року електрослюсарем підземним дільниці з видобутку вугілля №1-1 та його середньоденний заробіток на дату звільнення складає 872,64 грн (а.с.28).

Середній заробіток розраховується за період, починаючи з 28 січня 2021 року і по 01 січня 2023 року у межах пред`явлених позовних вимог.

Позивачем у позовній заяві визнано, що належні позивачу грошові кошти було стягнуто в примусовому порядку 01 травня 2023 року (а.с.6).

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 28 січня 2021 року і по 01 січня 2023 року складає: 490 днів х 872,64 грн = 427 593,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач був обізнаний про наявність заборгованості із заробітної плати перед позивачем та про наявність судового рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 січня 2021 року. Тоді як закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у межах пред`явлених позовних вимог у сумі 178 992 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України). Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені на момент звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19).

Законом України від 01 липня 2022 року N 2352-IX, що набрав чинності 19 липня 2022 року, стаття 117 КЗпП викладена в іншій редакції.

За правилами статті 117 КЗпП України (в редакції Закону N 2352-IX від 01 липня 2022 року) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 25 червня 2023 року, тобто вже після набрання законної сили Законом України №2352-ІХ, то можна прийти до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не більш як за 6 місяців, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки відповідачем допущено затримку розрахунку за період з 28 січня 2021 року по 1 травня 2023 року та до цього періоду затримки підлягають застосуванню норми статті 117 в редакції яка не містила обмеження 6-ти місячним строком, а отже, до вказаного періоду затримки розрахунку, стягненню підлягає середній заробіток за весь зазначений період без обмеження будь-яким строком.

Доводи апеляційної скарги про те, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 178 992,00 грн. не є справедливим та не відповідає балансу між інтересами працівника та роботодавця, колегія суддів відхиляє, оскільки розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 28 січня 2021 року і по 01 січня 2023 року складає: 490 днів х 872,64 грн. = 427593,60 грн., тоді як судом першої інстанції з урахуванням співмірності обґрунтовано цю суму зменшено до 178 992 грн..

Посилання апелянта на те, що позивач міг звернутися до суду з відповідною заявою одразу після звільнення, проте умисно не здійснив таких дій з метою подальшого особистого збагачення за рахунок відповідача, колегія суддів відхиляє, як безпідставні.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КРАСНОЛИМАНСЬКЕ» - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко