Справа № 172/2330/23
Провадження № 2/172/686/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2024 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді - Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання - Глушко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В

До суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_3 вказує, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 09.06.2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони не проживають разом близько року. Через неприйнятні умови проживання для дитини у відповідачки, позивач забрав доньку до будинку, де зареєстрований та проживає, а саме: по АДРЕСА_1 . Цей будинок належить його матері. Реєстрація місця проживання дитини проведена також у цьому будинку. Позивач вважає, що має змогу забезпечити доньку всім необхідним, постійно піклується про стан її здоров`я, має з нею психологічний контакт та вони прив`язані один до одного. Разом з цим, позивач не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки з донькою. У зв`язку з вказаним, просить суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини з ним для подальшого самостійного виховання та утримання.

Ухвалою від 12.12.2023 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем.

Відповідачка ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти його задоволення так як в силу особистих переконань та стану здоров`я, вона не буде займатися утриманням та вихованням малолітньої доньки ОСОБА_5 , 2017 року народження.

Третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника органу опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, рішення просить прийняти на розсуд суду.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 09.06.2017 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та фактично проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 і перебуває на його утриманні.

Матір дитини проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 14.12.2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 , його неповнолітня донька ОСОБА_6 , 2017 року народження та його матір ОСОБА_7 . Санітарний стан будинку задовільний, умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам, у будинку зроблений ремонт, забезпечено всіма комунікаціями. Дитина має окрему кімнату, місце для сну, відпочинку та навчання, шафу для збереження речей, одягу і взуття. Батьки дитини наразі проживають окремо, між ними складні стосунки, дитина емоційно близька з батьком та виявляє бажання проживати разом з ним. Дитина безперешкодно спілкується з матір`ю.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого законом.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що відповідачка позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , 2017 року народження разом з батьком для подальшого її самостійного виховання та утримання, що якнайкраще забезпечить інтереси цієї дитини.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 141, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 211, 247, 259, 263 ЦПК України, -

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

2. Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання її батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшого самостійного виховання та утримання дитини.

3. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Г. Битяк