Справа № 724/2977/24
Провадження № 2/724/677/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М? ? У К Р А Ї Н И

? /З А О Ч Н Е/

02 грудня 2024 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря судових засідань: Сенік М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хотин Чернівецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

? ? ? ? ? ? ? ? ? ? ? НОМЕР_1 ? В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» (далі ТОВ "Він Фінанс") (до зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») в інтересах якого діє представник адвокат Міньковська Анастасія Володимирівна, звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 25 квітня 2019 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №824020 у електронній формі, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" надало, а відповідач отримав в кредит грошові кошти в розмірі 7000,00 грн шляхом їх перерахування на рахунок відповідача. Відповідач не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість.

12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія". У зв`язку з чим, до позивача як до нового кредитора перейшло право первісного кредитора за цим договором.

Зазначають, що відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати пені і штрафів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в загальній сумі 24844,68 грн, з яких: 7000,00 грн основний борг, 3779,03 грн проценти, 10707,45 грн прострочені проценти, 3360,00 грн штрафи. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 10766,67 грн за період з липня 2021 року по липень 2024 року та 3% річних в розмірі 2238,89 грн. за період з 25.07.2021 ро 25.07.2024 року.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 824020 від 25 квітня 2019 року в сумі 37849,56 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу

Процесуальні дії суду

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 02.09.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.30).

Аргументи учасників справи. Подані заяви (клопотання) сторін.

Представник ТОВ «Він Фінанс» Міньковська А.В. в судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надала заяву про розгляд даної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с.33).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився,?про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку через засоби поштового зв`язку та через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України (а.с. 32,40-41), відзив на позов не подавав.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у разі якщо: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; він не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, з письмової згоди представника позивача, виносить рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст.280 ЦПК України.

Суд вважає можливим провести розгляд справи по суті без участі сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права і взаємостосунки сторін.

Фактичні обставини встановлені судом та застосовані норми права

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 25 квітня 2019 року між ТОВ «Авентус України» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №824020 (а.с.7).

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом 25 квітня 2019 року о 10:24:46 (а.с.7 зворот).

Згідно з умовами кредитного договору товариство зобов`язувалося надати відповідачу кредит в сумі 7000,00 грн (п. 1.1), зі сплатою відсотків за зниженою процентною ставкою 0,90% в день та стандартною відсотковою ставкою 1,80 % в день від суми кредиту, строк дії договору 30 днів (п. 1.2), але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором, у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний, починаючи з 4 дня прострочення, сплатити товариству штраф у розмірі 84 грн за кожен день прострочення (п. 4.4.).

Відповідно до графіку платежів за договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту 25.04.2019 - дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 25 травня 2019 року (а.а.7 зворот).

Звертаючись із позовом позивач зазначає, що 12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" укладено Договір факторингу № 1, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" відступило право вимоги, в тому числі за договором фінансового кредиту №824020 від 25 квітня 2019 року.

Станом на дату відступлення прав вимоги ТОВ «Авентус Україна» визначило розмір заборгованості ОСОБА_1 за прострочення виконання кредитних зобов`язань в сумі 24 844,68 грн., яка включає в себе заборгованість за основною сумою боргу 7000,00 грн; проценти 3779,03 грн., прострочені проценти 10707,45 грн., штраф 3360,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.13).

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 змінено назву товариства на ТОВ «Він Фінанс», що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.16).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №824020 від 25.04.2019, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зареєстрований для цієї мети в особистому кабінеті.

Вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який було надіслано на мобільний номер телефону ОСОБА_1 .

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказані договори прирівнюється до укладених в письмовій формі.

Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі договір про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №824020 від 25.04.2019 на суму кредиту 7000 грн. та отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок, зареєстрований позичальником в особистому кабінеті. При цьому, вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що у матеріалах справи наявні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту укладання договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №824020 від 25.04.2019 року між ОСОБА_1 і первісним кредитором, та отримання ним грошових коштів у визначеному розмірі.

Водночас, будь-яких доказів того, що відповідач повернув кредит та нараховані відсотки у строк, передбачений договором, матеріали справи не містять.

12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п.2.1).

Розмір оплати послуг Фактора за надання фінансування Клієнту за цим договором за кожен Реєстр прав вимоги становить 100 гривень 00 копійок (надалі ціна Продажу) в т.ч. ПДВ 20 %, що сплачуються Клієнтом протягом 5 банківських днів з дати складання кожного Реєстру прав вимог на банківський рахунок Фактора, зазначений у відповідному пункті цього Договору (п.2.3).

Згідно пункту 4.1 Договору Факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному Додатку.

Пунктом 8.1. визначено, що цей Договір набуває чинності та всі права та обов`язки Сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін, та скріплення печатками (за наявності її у Сторони).

За пунктом 8.2, строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1. цього Договору та закінчується 31 грудня 2018 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором.

У Реєстру прав вимоги № 24 від 21.08.2019 до договору факторингу від 12.04.2018 року, зазначено ОСОБА_1 , як боржника по кредитному договору №824020 від 25.04.2019 (а.с10)

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до приписів ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

Тобто із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17 зазначив, що передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином.

У даній справі, що розглядається, позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача ОСОБА_1 перейшло від ТОВ «Авентус Україна».

Разом з тим, на момент укладення Договору факторингу №1 від 12.04.2018 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 за договором позики № 824020 від 25.04.2019 року ще не існували, відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений 25.04.2019 року, тобто майже через рік після укладення 12.04.2018 року договору факторингу між ТОВ «Авентус Україна та ТОВ « ФК « Довіра та гарантія».

Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Він Фінанс»(до зміни назви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») на підставі договору факторингу від 12 квітня 2018 року.

Крім того, на час укладення такого Договору сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином.

Таким чином між ТОВ «Авентус Україна» та позивачем на час укладення Договору відступлення прав вимоги від 12 квітня 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивач не довів факту набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за Договором про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту №824020 від 25.04.2019 року, укладеним з ТОВ «Авентус Україна», а тому у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №824020 від 25 квітня 2019 року в розмірі 37 849,56 грн., яка складається з: суми заборгованості - 24844,00 грн., суми інфляційних втрат - 10 766,67 грн., суми 3% річних - 2 238,89 грн, слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому вимоги про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 80, 81, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, ст. ст.205, 207, 509,512,526, 626- 629, 633,638, 1046,1047, 1054, 1055,1078 ЦК України, ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заявиТовариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.

Відповідач, якому заочне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного рішення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс», місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 06.12.2024 року.

Суддя: Т.М.Ковальчук