Провадження № 2/727/377/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Гермак К.О.

Позивача: ОСОБА_1 .

Відповідача: ОСОБА_2

Представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ПрАТ СК «Універсальна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Посилалася на те, що 06.07.2022 року о 08 год. 10 хв. поблизу прохідної частини військової частини № НОМЕР_1 , працівником якої вона є, на пішохідному переході, обладнаному належним чином дорожніми знаками та дорожньою розміткою, на неї було здійснено наїзд автомобілем таксі «Опті» під керуванням ОСОБА_2 .

Унаслідок ДТП, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №418мд від 18.07.2022 року, позивач отримала тілесні ушкодження середньої важкості по критерію тривалості розладу здоров`я.

Вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2022 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керування трансопртними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.75 КК України відповідача було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено відповідні обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

ОСОБА_2 відшкодувати заподіяну їй шкоду відмовився та жодним чином завдану матеріальну та моральну шкоду кримінальним правопорушенням їй не відшкодував, у зв`язку з чим позивач як потерпіла особа звернулась до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

Від отриманих травм середньої важкості в результаті ДТП вона майже шість місяців, із 06.07.2022 року по 30.12.2022 року включно, знаходилась на лікуванні в Чернівецькій лікарні швидкої медичної допомоги та Чернівецькій міській поліклініці №1, що підтверджується лікарняними листами та довідкою №12/69 від 23.01.2023 року.

Під час лікування нею були витрачені грошові кошти на придбання ліків, рентгенологічні та Кате обстеження, придбання медичних товарів на загальну суму 19514 грн. 60 коп.

Після закінчення терміну лікарняних листків непрацездатності у зв`язку з отриманими травмами її стан здоров`я потребував додаткового і тривалого лікування. За рекомендаціями лікуючого лікаря Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги та сімейного лікаря позивач змушена була пройти санаторне лікування в м.Хмільник Вінницької області з 07.08.2023 року по 19 серпня 2023 року. Вартість лікування становить 16250 грн. 00 коп. та проїзд до санаторію «Хмільник» становить 1100 гривень.

За період перебування на лікуванні з 06.07.2022 року по 31.12.2022 року нею втрачена заробітна плата в розмірі 9847 грн. 83 коп., що підтверджує копією довідки військової частини НОМЕР_1 .

Також вказувала на те, що вона приймала участь у судовому засіданні 31.05.2023 року у Верховному Суді під час розгляду її касаційної скарги по кримінальному провадженню. Витрати на проїзд для участі у судовому засіданні становлять 840 гривень та вартість відправлених рекомендованих листів по кримінальному провадженню становить 200 гривень.

Крім того, позивач вказувала на те, що внаслідок настання ДТП та вчинення кримінального правопорушення їй було завдано моральної шкоди.

Так, протягом тривалого часу вона вимушена була лікуватись, зазнала фізичного болю та страждань від отриманих травм, а також душевних страждань та приниження, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовився їй відшкодувати будь-яку шкоду. Завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 50000 гривень.

Вказала, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/17873469 страхова сума на одного потерпілого становить до 260000 гривень, що могло повністю покрити суму матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, проте ОСОБА_2 не звернувся до страхової компанії як власник транспортного засобу та відмовився від добровільного відшкодування.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь завдану кримінальним правопорушенням матеріальну та моральну шкоду у розмірі 98826 грн. 33 коп.

Ухвалою суду від 03.10.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Відповідачем відзиву на позов подано не було.

09.11.2023 року підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 05.12.2023 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено ПрАТ СК «Універсальна» та витребувано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб марки «Рено» моделі «Логан» д.н. НОМЕР_2 .

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Зазначила, що відповідачем у добровільному порядку їй шкоду відшкодовано не було. До страховика ПрАТ СК «Універсальна» вона не зверталась. Просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на загальну суму завданої майнової шкоди у розмірі 10000 гривень та моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Завдану шкоду відповідач не відшкодував, оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо розміру завданих збитків.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги визнав частково. Зокрема, погоджується на сплату позивачу 10000 гривень у рахунок майнової шкоди та 5000 гривень у рахунок завданої моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог просив відмовити у зв`язку з необгрунтованістю.

Представник третьої особи ПрАТ СК «Універсальна» у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій повідомив, що будь-яких звернень від потерпілої особи чи винуватця про випадок ДТП, яка сталась 06.07.2022 року за участю забезпеченого транспортного засобу, до ПрАТ СК «Універсальна» не надходило. Одночасно зазначив, що ПрАТ СК «Універсальна» готова розглянути звернення та вимоги потерпілої особи у порядку, визначеному Законом. На даний час вважає вимоги до страховика передчасними.

Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом, вироком Шевченківського районного суду м.Чернівці від 02.11.2022 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано винуватим у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності з іспитовим строком на один рік з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України (а.с.7-22).

Вироком суду було встановлено, що ОСОБА_4 06.07.2022 року біля 08 год. 10 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки « Рено» моделі «Логан» д.н. НОМЕР_2 , рухаючись по вул.Головній в напрямку вул.Чкалова у м.Чернівці зі швидкістю, що не перевищує максимально допустиму в межах населеного пункту та, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу навпроти будинку АДРЕСА_1 , який позначений горизонтальною розміткою 1.14.1 «Зебра», не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевність у своїх діях і, маючи об`єктивну можливість вчасно виявити небезку для руху , а саме: пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину дороги по вказаному пішохідному переходу з права наліво по напрямку руху його автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_1 , у результаті якого остання, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №418 мд від 18.07.2022 року, отримала наступні тілесні ушкодження середньої тяжкості по критерію тривалості розладу здоров`я: осаднення м`яких тканин ділянки правого колінного суглоба, рвану крапкову рану правого ліктьового суглоба, закритий перелом головки правої плечової кістки без зміщення.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді вказаний вирок є чинним та набрав законної сили, а тому суд вважає встановленим факт вини водія ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.07.2022 року, внаслідок якої позивачу ОСОБА_1 було заподіяно тілесні ушкодження.

Судом також встановлено, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР 001873469 станом на 06.07.2022 року транспортний засіб - автомобіль марки «Рено Логан» д.н. НОМЕР_2 було застраховано в ПрАТ СК «Універсальна» (а.с.103).

Сторони визначилися, що за умовами цього договору розмір франшизи становить 2600 гривень; ліміт за шкоду життю та здоров`ю 260000 гривень; ліміт за шкоду майну - 130000 гривень.

Із виписки №8137 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги встановлено, що остання поступила до травматологічного відділення 06.07.2022 року по 11.07.2022 року, продовжує хворіти. Діагноз: травми із залученням декількох ділянок тіла, незавершений перелом правої плечової кістки без зміщення відламків, забій грудної клітки, правого колінного та кульшового суглоба. Осаднення м/т ділянки правого колінного суглоба та крапкова рана ліктьового суглоба (а.с.23). Лікувальні та трудові рекомендації згідно виписки: 1) нагляд травматолога та сімейного лікаря в поліклініці по місцю реєстрації; 2) носіння косинкової пов`язки 3 тижні з моменту травми; 3) ЛФК, ФКЛ, санаторно-курортне лікування.

04.08.2023 року КНП «Міська поліклініка №1» ЧМР було видано санаторно-курортну карту ОСОБА_1 . Діагноз: а) основний консолідований перелом тіл хребців Th6, Th10. З/незавершений перелом головки правої плечової кістки без зміщення… Рекомендоване лікування в місцевому санаторії «Хмільник» (а.с.25).

Із дослідженої судом довідки військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби від 23.01.2023 року №12/69 вбачається, що ОСОБА_1 з 06.07.2022 року по 30.12.2022 року перебувала на лікарняних (а.с.26).

Згідно наданого позивачем фіскального чеку встановлено, що 07.08.2023 року ОСОБА_1 оплатила на рахунок ДП «Клінічний Санаторій «Хмільник» кошти у сумі 16250 грн. 00 коп.

За період перебування на лікуванні з 06.07.2022 року по 31.12.2022 року ОСОБА_1 недоотримала через тимчасову непрацездатність заробітну плату у розмірі 9847 грн. 83 коп. Зазначена обставина підтверджується довідкою про доходи №421 від 05.09.2023 року, що була видана військовою частиною НОМЕР_1 (а.с.45).

Також встановлено, що ОСОБА_1 приймала участь у судовому засіданні 31.05.2023 року у Верховному Суді під час розгляду її касаційної скарги по кримінальному провадженню. Витрати на проїзд для участі у судовому засіданні становлять 840 грн. та 30 коп. (а.с. 29) Вартість відправлених рекомендованих листів по кримінальному провадженню становить 200 гривень (а.с.46).

Також позивач стверджує, що нею було витрачені грошові кошти на придбання ліків, рентгенологічні та Кате обстеження, придбання медичних товарів на загальну суму 19514 грн. 60 коп.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами ЦК України.

Так, положеннями частини 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч. 1 ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому необхідно мати на увазі, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 1 ст. 9 Закону №1961-ІV).

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 4 ст. 9 зазначеного Закону). Порядок та розмір страхової виплати визначається відповідно до статей 23-25 Закону.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ( п.23.1 ст.23 Закону).

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (ст.24 Закону).

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю (ст.25 Закону).

Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст.26-1 Закону).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (ст.33 Закону).

Страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально (ст.33-1 Закону).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (ст.35 Закону).

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (ст.36 Закону).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З моменту укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку), винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Як було встановлено судом, на момент вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення цивільно-правову відповідальність володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «СК «Універсальна» і був чинний договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Таким чином, згідно з нормами матеріального права та практики Верховного Суду під час розгляду цивільного позову про стягнення майнової та моральної шкоди, яка випливає з дорожньо-транспортної пригоди, залучення страхової компанії є обов`язковим, про що зазначено в постановах ВП ВС від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к ), від 29 червня 2022 року (справа №477/874/19).

Однак, позивач ОСОБА_1 з позовними вимогами до ПрАТ СК «Універсальна» не зверталась. Також позивач не зверталась до страховика з відповідною заявою у позасудовому порядку.

Натомість, позивач звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення з страхувальника грошових коштів, витрачених на придбання ліків, рентгенологічні та Кате обстеження, придбання медичних товарів на загальну суму 19514 грн. 60 коп.; витрат на санаторне лікування в м.Хмільник Вінницької області з 07.08.2023 року по 19 серпня 2023 року, вартістю 16250 грн. 00 коп. та проїзду до санаторію «Хмільник» у сумі 1100 гривень; втраченої заробітної плати за період перебування на лікуванні з 06.07.2022 року по 31.12.2022 року в розмірі 9847 грн. 83 коп.

Відповідно до п.37.1.4. ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка, загалом, не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Вказане узгоджується із правовим висновком ВП ВС, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року в справі №465/4621/16-к, ВС у постанові від 11 грудня 2019 року в справі №760/12308/15-ц.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Доводи позивача про те, що на підставі ст.32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик у даному випадку не відшкодовує шкоду, оскільки автомобіль марки марки «Рено» моделі «Логан» д.н. НОМЕР_2 на момент ДТП був обладний шашкою таксі та є забезпеченим транспортним засобом є хибними, внаслідок невірного тлумачення норми Закону позивачем.

Вказані позовні вимоги, відповідно до вимог ст.ст.23-25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого, а тому, зважаючи на те, що ліміт відповідальності страховика за шкоду життю та здоров`ю, згідно полісу №АР №001873469, становить 260000 гривень, тобто в межах пред`ялених позовних вимог, звернення із вказаними вимогами до відповідача ОСОБА_2 є безпідставним.

Також позивач звернулась до суду з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

Розглядаючи зазначену вимогу, суд виходить із наступного:

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати у справі № 363/5439/19 (провадження № 51-5800км21) встановлено, що рішення суду першої інстанції про стягнення лише з засудженого на користь потерпілого коштів у рахунок відшкодування матеріальної, моральної шкоди та процесуальних витрат на правову допомогу, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, не ґрунтується на висновках, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц). При цьому суди не звернули увагу на те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність цивільного відповідача як володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «ПЕРША», про що свідчить наявний у матеріалах провадження поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 6164265. Також суд першої інстанції, всупереч вищезазначеному, залишив без належної уваги надані стороною захисту пояснення і не вирішив питання про залучення до розгляду провадження страхову компанію як співвідповідача.

Таким чином, при винесені даного рішення колегія суддів Другої судової палати керувалась висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц).

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (зі змінами та доповненнями; далі - Закон № 1961-IV) страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, ліміт відповідальності страховика за завдану моральну шкоду становить 13000 гривень ( 5 % від 260 000 грн.).

Враховуючи те, що у зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнала тілесних ушкоджень, внаслідок чого протягом тривалого часу вона вимушена була лікуватись, зазнала фізичного болю та страждань від отриманих травм, а також душевних страждань та приниження, суд вважає доведеним факт заподіяння їй моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування.

Проте, визначений нею розмір моральної шкоди у сумі 50000 гривень, суд, виходячи з положень статті 23 ЦК України, з урахуванням характеру та обсягу заподіяних ОСОБА_1 моральних і фізичних страждань, ступеню вини відповідача, та, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає завищеним та з урахуванням ліміту відповідальності страховика та визнання відповідачем ОСОБА_2 позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, приходить до висновку про часткове задоволення зазначеної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з її участю у судовому засіданні 31.05.2023 року у Верховному Суді під час розгляду її касаційної скарги по кримінальному провадженню, зокрема, витрати на проїзд для участі у судовому засіданні становлять 840 гривень та вартість відправлених рекомендованих листів по кримінальному провадженню становить 200 гривень, суд зазначає наступне.

Так, вказані витрати були понесені позивачем під час розгляду судом кримінального провадження №727/6826/22 по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КПК України, а отже під час розгляду даної позовної вимоги суд керується відповідними положеннями Кримінально-процесуального кодексу України.

Зокрема, відповідно до вимог ст.118 КПК України процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів та ін.

Витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким установам із Державного бюджету України.

Потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять (ст.122 КПК України).

Витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів, здійснюються за рахунок Державного бюджету України в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст.123 Кодексу).

Таким чином, згідно вимог Закону, понесені ОСОБА_1 процесуальні витрати, пов`язані із надсиланням поштової кореспонденції до Верховного Суду та витрати на проїзд до м.Київ для участі у судовому засіданні здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому відповідач ОСОБА_2 є неналежним у даному випадку, а отже у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити.

Згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється назасадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав таобов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходомсудового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У силу ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченихцим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового розгляду в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий), проживаючого в АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), яка проживає у АДРЕСА_3 у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди кошти у розмірі 5000 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП не відомий), проживаючого в АДРЕСА_2 на користь держави понесені судові витрати у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Зобов`язати фінансовий орган Управління Державної казначейської служби України у м.Чернівцях повернути ОСОБА_1 ,(РНОКПП НОМЕР_3 ), яка проживає у АДРЕСА_3 , судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. за подання позовної заяви, який було сплачено на рахунок НОМЕР_4 , згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №18 від 26.09.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 18.01.2024 року.

Суддя Одовічен Я.В.