Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/434/24
Провадження № 2/382/357/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нарольського М. М.,

при секретарі Матвієнко Ю. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 382/434/24 за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Лещенка Сергія Олександровича до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, шо позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору дарування часток будинку, посвідченого 20.08.2008 приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області, ОСОБА_3 , за реєстровим №4336 та зареєстрованого 18.09.2008 Яготинським бюро технічної інвентаризації Київської області в Реєстрі нерухомого майна за реєстраційним №14791284. Інша частка вказаного будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого 23.10.2018 державним реєстратором: Овчаренко І. Ж., приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 28503714. Житловий будинок, що є предметом поділу, цегляний, житловою площею 54,20 кв.м, загальною площею 74,90 кв.м., також господарські будівлі та споруди: Б-сарай, В-погріб, Г-гараж; (зруйновано), Д-убиральня, №1-огорожа, що підтверджується технічним паспортом на будинок, виготовленого станом на 04.07.2006 року в результаті проведення його технічної інвентаризації Яготинським БТІ. У позивача та відповідача склався певний порядок користування приміщеннями в житловому будинку та господарськими будівлями і спорудами. Позивач користується наступними приміщеннями: 2-1 кухня 10,20 кв.м., 2-2 коридор 3,40 кв.м., 2-3 житлова кімната 9,30 кв.м., 2-4 житлова кімната 11,20 кв.м., та 1/2 часткою сараю (Б), убиральнею (Д) та 1/2 часткою огорожі. Рештою приміщень в житловому будинку та господарськими спорудами користується Відповідач. Кожен має свої самостійні виходи, окремо обладнані кухні та фактично ізольовані приміщення. Необхідність переобладнання та перепланування даного будинку немає. Отже, не потрібно проводити будь-які ремонтно-будівельні роботи для забезпечення ізольованого користування приміщеннями в будинку. Оскільки на даний час Позивачу з`явилась необхідність розподілу вищевказаного житлового будинку в натурі між співвласниками, а Відповідач відмовляється укласти договір про поділ нерухомого майна, в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦПК України, то позивач має право на звернення до суду за захистом своїх майнових прав, шляхом здійснення поділу житлового будинку в натурі з метою припинення права спільної часткової власності на будинок.

Ухвалою від 21.03.2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справ у порядку загального позовного провадження, про що повідомлено сторони.

Ухвалою від 22.04.2024 року призначено судову будівельно-технічну експертизу; провадження зупинено.

Ухвалою від 02.07.2024 року поновлено провадження у справі № 382/434/24 у зв`язку із надходження до суду висновку експерта.

Ухвалою від 27.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання сторона позивача не з`явилася, повідомлена належним чином, представник подав заяву в якій просив проводити розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують.

Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог.

Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування часток будинку від 20.08.2008 року ОСОБА_1 отримала в дар 1/2 частку житлового будинку під АДРЕСА_2 . Зазначений договір посвідчений 20.08.2008 приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області, Овчаренко І.Ж., за реєстровим №4336 та зареєстрованого 18.09.2008 Яготинським бюро технічної інвентаризації Київської області в Реєстрі нерухомого майна за реєстраційним №14791284.

Також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 23.10.2018 року ОСОБА_5 прийняла у власність 1/2 частку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 (п`ятнадцять).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.11.2024 року, вбачається, що на праві спільної часткової власності (1/2) на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а саме: загальна площа (кв.м): 74.9, житлова площа (кв.м): 54.2, матеріали стін: цегла, Опис: Житловий будинок зазначений в плані під літерою «А-1»; господарські будівлі і споруди: сарай під літ. «Б» погріб під літ. «В», гараж під літ. «Г» (зруйновано), вбиральня під літ. «Д» та огорожа - №1. Київська обл., Бориспільський р. (в минулому Яготинський р.), АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_5 . Інша 1/2 частка належить ОСОБА_1 .

Як вбачається із висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 11-24 від 13.06.2024 року, «Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , на час проведення експертизи, без урахування вартості земельної компоненти, становить 463032 (чотириста шістдесят три тридцять дві) грн. Враховуючи об?ємно-планувальні рішення поділити в натурі приміщення житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами на дві рівні ідеальні частини АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 , технічно неможливо. При цьому існує один технічно можливий варіант поділу в натурі приміщень житлового будинку та господарських будівель і споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 по фактичному користуванню. Провести поділ житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , між співвласниками, з зазначенням вартості відхилень, передавши ОСОБА_1 у власність: кухню №2-1, площа 10,20 кв.м.; коридор №2-2, площа 3,40 кв.м.; житлову кімнату №2-3, площа 9,30 кв.м.; житлову кімнату №2-4, площа 11,20 кв.м., загальною площею приміщень 34,10 кв.м., та господарські будівлі і споруди: 1/2 частину сараю (літ. Б); убиральня (літ. Д); 1/2 частину Огорожі за №1, а відповідачу ОСОБА_2 передавши у власність: кухню №1-1, площа 7.10 кв.м.; житлову кімнату №1-2, площа 12,50 кв.м.; житлову кімнату №1-3, площа 21,20 кв.м.; загальною площею приміщень 40,80 кв.м., та господарські будівлі і споруди: 1/2 частину сараю (літ. Б); погріб (літ. В) та 1/2 частину Огорожі за №1), можливо. Варіант №1 поділу житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 описано в дослідницькій частині висновку та зображено на Схемі №1.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно з ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною третьою статті 358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За змістом ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Тлумачення ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений з присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 545/3753/16-ц, від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц, від 27.05.2020 у справі № 173/1607/15, від 11.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, від 31.01.2024 у справі № 607/4891/15-ц.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають право власності на майно пропорційно своїй частці у ньому, суд, здійснюючи виділ частки, повинен виділити його співвласнику таку частину житлового будинку та нежитлових будівель, яка відповідає розміру та вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди призначенню будівлі.

Такі висновки щодо виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, викладені у постановах Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 205/9065/15-ц, від 27.05.2020 у справі № 173/1607/15-ц, від 12.03.2020 у справі № 127/5835/16-ц, від 22.02.2020 у справі № 279/4966/16-ц, від 16.06.2021 у справі № 369/6871/16-ц, від 15.05.2024 у справі № 309/3900/16-ц.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 712/1852/19).

Враховуючи те, що після поділу майна та виділу позивачу частки зі спільного нерухомого майна в натурі, право спільної власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від площі іншого (інших) співвласників, тобто має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України.

При виділі у власність позивачу частини спірного житлового будинку суд повинен зазначити у судовому рішенні, яка частка виділяється (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 559/1923/17).

Судом встановлено, що на час винесення даного рішення співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є сторони: 1/2 його частин належить позивачці на підставі договору дарування часток будинку від 20.08.2008 року, та 1/2 його частин належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу частки житловго будинку від 23.10.2018 року.

Відповідно до висновку експерта № 11-24 від 13.06.2024 запропонований можливий варіант розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток.

Відтак, враховуючи обставини справи, позицію сторін щодо вирішення спору, суд дійшов висновку щодо доцільності виділення позивачці ОСОБА_1 у натурі частину належного їй житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно із висновком експерта № 11-24 від 13.06.2024, що розташовані по АДРЕСА_1 , та визнання права власності на: кухню №2-1, площа 10,20 кв.м.; коридор №2-2, площа 3,40 кв.м.; житлову кімнату №2-3, площа 9,30 кв.м.; житлову кімнату №2-4, площа 11,20 кв.м., загальною площею приміщень 34,10 кв.м., та господарські будівлі і споруди: 1/2 частину сараю (літ. Б); убиральня (літ. Д); 1/2 частину Огорожі за №1. У свою чергу, іншомуспіввласнику ОСОБА_2 необхідно виділити в натурі приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: кухню № 1-1 площею 7,10 кв.м, житлову кімнату №1-2 площею 12,50 кв.м, житлову кімнату №1-3 площею 21,20 кв.м. Загальна площа виділеної частки в будинку становить 40,80 кв.м. З господарських будівель і споруд виділити: 1/2 частку сараю - Б, погріб-В та 1/2 частку огорожі за № 1.

Тож позов підлягає задоволенню з огляду на доведеність, обґрунтованість позовних вимог та необхідність судового захисту права власності в обраний позивачем спосіб з огляду на положення ч. ч. 1, 3 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України.

При цьому, відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідачка визнала позов.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою позову майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до висновку експерта № 11-24 від 13.06.2024 року дійсна вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на момент проведення експертизи становить 463032 грн.

Позивачкою сплачено судовий збір в сумі 4630,32 грн. Судові витрати у вигляді судового збору підлягають розподілу відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України із врахуванням визнання позову відповідачем.

Щодо витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

За приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд згідно статті 137 ЦПК України, зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у справі, визнання позову відповідачем, а тому вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу не в повній мірі відповідають критерію розумності, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 3750 грн, як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторін та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин цієї справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 3750 грн відповідатимуть критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також не суперечать принципу розподілу таких витрат, відтак дана вимога є такою, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку в натурі задовольнити.

Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знадиться за адресою АДРЕСА_1 :

- виділити ОСОБА_1 в натурі приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 : 2-1 - кухня площею 10,20 кв.м, 2-2-коридор площею 3,40 кв.м, 2-3 - житлова кімната площею 9,30 кв.м, 2-4 - житлова кімната площею 11,20 кв.м. Загальна площа виділеної частки в будинку становить 34,10 кв.м. З господарських будівель і споруд виділити: 1/2 часткою сараю - Б, убиральню - Д та 1/2 частку огорожі за №1;

- виділити ОСОБА_2 в натурі приміщення, що розташовані по АДРЕСА_1 , а саме: кухню № 1-1 площею 7,10 кв.м, житлову кімнату №1-2 площею 12,50 кв.м, житлову кімнату №1-3 площею 21,20 кв.м. Загальна площа виділеної частки в будинку становить 40,80 кв.м. З господарських будівель і споруд виділити: 1/2 частку сараю - Б, погріб-В та 1/2 частку огорожі за № 1.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знадиться за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 повернути 2315,16 грн сплаченого нею судового збору з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2315,16 грн судового збору та 3750 гривень витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 07.11.2024.

Суддя М. М. Нарольський