справа №732/1457/24
провадження № 2/732/451/24
Ухвала

19.08.2024 м. Городня

Суддя Городнянського районного суду Чернігівської області Бойко А. О., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИЛА:

Адвокат Катріч Марія Миколаївна, яка діє на підставі ордера про надання правничої допомоги серії АН №1221553 від 17.06.2024 в інтересах ОСОБА_1 (далі позивачки) звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_2 (далі відповідача), в якому просила розірвати шлюб між сторонами, який зареєстрований 09 червня 2023 року у АДРЕСА_1 , судовим виконавцем Алдіна Сулік, актовий запис № 3835. Також позивачка просила після розірвання шлюбу прізвище не змінювати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказаний позов було розподілено до провадження судді Бойко А.О.

Вивчивши матеріали вищевказаної позовної заяви, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Голдер проти Великої Британії» (Golderv. the United Kingdom), заява №4451/70, від 21.02.1975.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що шлюб між сторонами зареєстрований у АДРЕСА_1 . Позивачкою надана копія свідоцтва про укладення шлюбу у Данії.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право України» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсними в Україні.

Згідно зі ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право України» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном, повинні прийматися за умови їх легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Процедура легалізації в Україні свідоцтва про укладення шлюбу або розірвання шлюбу, або рішення суду про розірвання шлюбу, скоєних за кордоном, відбувається на підставі Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном (затв. Наказом МЗС України №113 від 04.06.2002).

Легалізація документів та/або проставлення апостилю це процес підтвердження походження документів. Як апостиль, так і легалізація підтверджують справжність підпису особи, що засвідчила документ.

Апостиль ставиться для використання документів в країнах, які підписали Гаазьку конвенцію, яка була прийнята в 1961 році, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» та набрала чинності для України 22.12.2003.

Згідно ст. 1 Гаазької конвенції її дія поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються:

a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця;

b) адміністративні документи;

c) нотаріальні акти;

d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Приписами ст. 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 4 Конвенції передбачений в ч. 1 ст. 3 цієї Конвенції апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що шлюб між сторонами був укладений поза межами України, позивачці необхідно надати суду свідоцтво про укладення шлюбу, оформлене та засвідчене відповідно до вищезазначених вимог чинного законодавства.

Також суд зазначає, що у тексті позовної заяви під час розрахунку суми судових витрат, які понесла позивачка, зазначено як один із видів робіт (наданих послуг) підготовка та подання позовної заяви до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Натомість, вказана позовна заява була подана до Городнянського районного суду Чернігівської області.

Суд зазначає, що у роз`ясненнях постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами.

Як було зазначено вище, шлюб між сторонами було зареєстровано на території Королівства Данія, тобто подія відбулася за межами держави Україна, натомість позивачкою визначено підсудність за останнім відомим місцем проживання відповідача: АДРЕСА_2 , натомість жодних доказів щодо проживання відповідача за вказаною адресою суду не надано.

Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, відповідно до положень ч. 6 та 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, було вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання/перебування такої фізичної особи ОСОБА_2 .

Так, згідно сформованої засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді № 744907 від 19.08.2024, особу ОСОБА_2 в Єдиному державному демографічному реєстрі не знайдено.

Також позивачем не надано доказів знаходження відповідача на території України, інших обставин його офіційного перебування на території України не зазначено. Не вказано про наявність спільного та/чи власного майна відповідача ОСОБА_2 на території України. Будь-яких доказів спільного проживання сторін на території України, наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам, позивачкою не надано.

Крім цього, позивачка не зазначає на докази наявності у сторін малолітніх або неповнолітніх дітей як на підставу подання позову за підсудністю за вибором позивача відповідно до приписів ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

За таких обставин суддя приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху та надання позивачці строку для усунення вищезазначених недоліків.

Згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», статтями 4, 13, 27, 28 175, 185, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху та надати строк десять днів, з дня отримання позивачкою ухвали, для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

У разі невиконання вимоги суду у вказаний строк позовна заява буде вважатисянеподаною і повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Бойко