Провадження № 2/756/5155/24
19 листопада 2024 року місто Київ
Оболонський районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді - Ткач М.М.,
за участі секретаря судових засідань - Тагієва Р.Д
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Аваєва Н.В. звернулася до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 05.03.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб в Оболонському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 125. Після державної реєстрації шлюбу прізвище позивача " ОСОБА_1 ". Сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 до реєстрації шлюбу між сторонами по справі. У шлюбі позивач вдруге завагітніла від відповідача. На час подання позовної заяви строк вагітності позивачки складає 26 тижнів, що підтверджується протоколом ультразвукового дослідження від 10.09.2024. ОСОБА_1 перебуває на обліку в жіночій консультації. Представник позивача зазначає, що з 26.05.2024 позивач та відповідач проживають окремо, оскільки відповідач відноситься до позивача з неповагою, постійно ображає, не дивлячись на вагітність, дозволяє собі застосовувати фізичне та інші види насильства на очах у їх спільної дитини. Позивач проживає разом з сином ОСОБА_5 , який повністю перебуває на її утриманні. З часу залишення сім`ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу позивачу, а саме не надає допомогу на утримання під час вагітності та не бере участі в утриманні спільної дитини, хоча має таку можливість, оскільки він є фізично здоровий та працездатний. Відповідач, як батько, не цікавився вихованням сина, не виявляє бажання з ним спілкуватися, не допомагає матеріально та не піклується про стан здоров`я дитини. Дитина перебуває на повному утриманні матері. Також, оскільки позивач вагітна, це потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження здоров`я та народження здорової дитини. Позивач несе постійні витрати на медичні обстеження під час вагітності, проведення аналізів, - покупку вітамінів та ліків, що пов`язано з вагітністю, повноцінне харчування, покупки речей, які необхідні при та після народження дитини, оплату послуг щодо пологів та післяпологового періоду. Відповідач матеріальної допомоги на утримання позивача під час вагітності та спільної дитини у добровільному порядку не надає, що ставить позивача у скрутне становище. При цьому, відповідач є особою працездатного віку, працездатний, має у власності і користуванні як рухоме, так і нерухоме майно, оплачує своє дозвілля та відпочинок, однак, обмежує право дітей та позивача на достойне життя з урахуванням потреб. Також, зазначається, що як відомо позивачу, відповідач має ще одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом від 26.01.2023 (справа № 756/970/23, провадження №2-н/756/45/23) з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. Відповідач по судовому наказу не здійснював і не здійснює виплат аліментів у добровільному порядку, в зв`язку з чим в Оболонському ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ відкрито виконавче провадження. У зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає надавати позивачу допомогу на утримання в зв`язку з вагітністю та на утримання спільної дитини (аліменти), остання вимушена звернутися до суду. Ураховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання під час вагітності та на період догляду за дитиною до трьох років у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною трирічного віку, а також аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000 грн., щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 04.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, при цьому, 19.11.2024 представник позивача подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Судом встановлено, що 05.03.2024 між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровано шлюб Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 05.03.2024.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.03.2024.
Як убачається із матеріалів справи, на теперішній час дитина фактично проживає з матір`ю ОСОБА_1 . Доказів на спростування вказаного відповідачем не надано.
З матеріалів позовної заяви також убачається, що відповідачем добровільно не надавалось матеріальної допомоги на утримання сина, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким дитина проживає, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей передбачених ст.188 СК, не встановлено.
Можливість стягнення аліментів за рішенням суду залежить не лише від факту добровільної участі одного з батьків в утриманні дітей, а й від згоди іншого з батьків із розміром та способом такого утримання.
Надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20).
Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
ОСОБА_2 є чоловіком працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я відповідачем суду не надано та під час судового розгляду не спростовано.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною третьою ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи.
Відповідач та позивач повинні у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.
Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, на підставі викладеного, керуючись ст. 7 Сімейного кодексу України відповідно до якого - регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини та те, що позивач утримує дитину, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини має становити 5000,00 грн. щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надіслана до суду позивачем 20.09.2024, а тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня.
З урахуванням встановленого, з відповідача на користь позивача, слід стягнути аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20.09.2024 та до досягнення дитиною повноліття.
Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивача під час вагітності та на період догляду за дитиною до трьох років, суд зазначає наступне.
Згідно обмінної картки пологового будинку, пологового відділення лікарні, ОСОБА_1 знаходиться під наглядом в жіночій консультації ТОВ «Гармонія краси». Відповідно до протоколу ультразвукового дослідження МЦ ТОВ «ІСІДА-IVF» від 10.09.2024, пацієнт ОСОБА_1 перебуває на 26-27 тижні вагітності, розміри плода відповідають 26 тижням та 4 дням вагітності.
Як доводить суду позивач та не спростовано відповідачем сторони проживають окремо. У добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили.
Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно зі ч.1, 2 ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Вагітній дружині мають бути створені у сім`ї умови для збереження її здоров`я та народження здорової дитини (ч. 4 ст. 49 Сімейного кодексу України).
Згідно з положеннями статті 84 Сімейного кодексу України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона, працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Статтею 85 Сімейного кодексу України урегульовані правовідносини з припинення права дружини на утримання.
Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Подання суду доказів того, що дружина, яка перебуває в стані вагітності, а також дружина з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.
У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.
Відповідно до вимог статті 77 Сімейного кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя в натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.
За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, в грошовій формі.
Частиною 1 статті 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя в частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) в твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.
Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів законності, об`єктивності, розумності та справедливості, враховуючи те, що позивач вагітна, сторони проживають окремо, а також те, що судом не встановлено обставин, що відповідач, будучи працездатною особою, не може надавати допомогу по утриманню дружини під час вагітності та на період до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає розумним та справедливим стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини під час вагітності та на період догляду за дитиною до трьох років у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 20.09.2024 та до досягнення дитиною трирічного віку.
У зв`язку з наведеним, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 2422,40 грн. в дохід держави.
Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, щомісячно, з їх подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 20.09.2024 та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на її утримання під час вагітності та на період догляду за дитиною до трьох років у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 20.09.2024 та до досягнення дитиною трирічного віку .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга позивачем подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 25.11.2024.
Відомості про сторін:
1. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 );
2. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).
Суддя М. М. Ткач