Рішення

Іменем України

15 січня 2024 року

смт Краснопілля

Справа № 578/598/23

провадження № 2/578/7/24

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді КОСАР Алевтини Іванівни з секретарем судового засідання ЛИТВИН Аллою Володимирівною розглянув у підготовчому судовому засіданні в смт Краснопілля Сумського району Сумської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 в особі представника Адвокатського об`єднання «РЕЗОЛЮШН» в особі адвоката ПУЛИНЕЦЬ Богдана Анатолійовича

до ОСОБА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснопільської селищної ради

про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини

та установив:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року ОСОБА_1 /далі по тексту також ОСОБА_1 , позивач / звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 /далі по тексту також ОСОБА_2 , відповідач/, та з урахуванням його уточнення, просив розірвати шлюб, в якому сторони перебувають з 07 жовтня 2009 року, та визначити місце проживання малолітньої дитини від шлюбу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя у подружжя не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя та сім`ю і, як наслідок, між ними склалися відносини, при яких подальше проживання разом стало неможливим. Протягом останніх пів року подружжя проживає окремо, домашнє господарство не ведуть, дитина проживає з батьком і повністю знаходиться на його утриманні. Відповідач участі у матеріальному забезпечені дитини не приймає, не працевлаштована і не вживає заходів щоб змінити своє матеріальне становище. Спроб для примирення і збереження сім`ї подружжя не приймає, шлюб існує формально. Спір про майно відсутній. Разом з тим, між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітнього сина. На переконання позивача, відповідач не зможе забезпечити належні умови для проживання та розвитку дитини, зокрема, після їх розлучення.

Рух справи в суді першої інстанції

14.04.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючий суддя Косар Алевтина Іванівна.

Згідно Виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сума платежу складає 2147,20 грн.

Ухвалою від 05 червня 2023 року суд позовну заяву залишив без руху.

19.06.2023 надійшла заява про усунення недоліків разом з позовною заявою у новій редакції.

04.07.2023 надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача.

Ухвалою від 07 липня 2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження за правилами загального позовного провадження; залучив до розгляду справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Службу у справах дітей Краснопільської селищної ради, призначив у справі підготовче засідання.

30.11.2023 надійшов висновок органу опіки та піклування та рішення виконавчого комітету про його затвердження № 245 від 30.11.2023.

/ас 13-14, 19-20, 24 -27, 29, 31-33,66-68/

Аргументи учасників справи

У час призначений для розгляду справи сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином у визначений законодавством спосіб. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та позивача, позовні вимоги сторона позивача підтримує у повному обсязі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи уїї відсутність, позов визнає повністю. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника, третя особа не заперечує проти задоволення позовних вимог, враховуючи висновок органу опіки та піклування.

/ас 43, 72-76/

Обставини справи, встановлені судом

Судом досліджені наступні докази в копіях: СВІДОЦТВО ПРО ШЛЮБ НОМЕР_1 від 07.10.2009; СВІДОЦТВО ПРО НАРОДЖЕННЯ Серія НОМЕР_2 від 16.02.2010; АКТ обстеження умов проживання від 17.08.2023; Висновок органу опіки та піклування Краснопільської селищної ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 та Рішення виконавчого комітету № 245 від 30.11.2023 про затвердження цього висновку,

та встановлені обставини справи:

сторони перебувають у шлюбі з 07.10.2009. В шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 , проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , де створені належні умови для проживання малолітньої дитини. Орган опіки та піклування Краснопільської селищної ради Сумської області вважає за можливе проживання малолітньої дитини разом з батьком за місце проживання останнього, та відповідає інтересам дитини.

/ас 7- 8, 41, 66-68/

Мотивувальна частина

Позиція суду

Згідно зі частиною 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України /далі по тексту також ЦПК/, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі частиною 4 статті 206 ЦПК, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України /далі по тексту також СК/ визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено частиною першою статті 24 СК.

Згідно з частиною першою статті 110 СК, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлено одним із подружжя. Відповідно до статті 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Загальна декларація прав людини у частині другій статті 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за статтею 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Тобто, подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтями 141, 150, 153, 155 СК встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Щодо заявленої вимоги про розірвання шлюбу суд виходить з наступного.

Між сторонами склалися правовідносини з питання припинення шлюбу та прав і обов`язків щодо дитини, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України.

Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами на час розгляду справи у суді сімейних відносин не існує. З часу знаходження позову в суді примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Суд не вбачає надання строку на примирення. Спір про майно на час розгляду справи відсутній. Подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін.

Щодо місця проживання малолітньої дитини з одним із батьків:

При вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір`ю лише у винятковій ситуації.

Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більше, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягненню нею віку 14 років.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю.

Орган опіки та піклування не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом з батьком.

За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку, що позов є підставним до задоволення у повному обсязі.

Згідно зі статтею 113 СК, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому після розірвання шлюбу відповідачу, яка не порушує питання відновлення дошлюбного прізвища, суд залишає прізвище « ОСОБА_2 ».

Крім того, суд зауважує, що мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі стосовно дитини та участі у її вихованні може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами

П.п.3 п.1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви майнового та немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення позивача до суду 02.05.2023 складає 1073, 60 грн.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 142 ЦПК встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Тобто, у разі визнання відповідачем позову, позивачу, який не звільнений від сплати судового збору, з державного бюджету повертається 50 відсотків судового збору, який був ним сплачений при поданні позову, а із відповідача стягуються (відшкодовуються) на користь позивача інші 50 відсотків судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звільнений від сплати судового збору і при пред`явленні даного позову ним було сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн /ас14/.

У цій справі відповідач визнала позов до початку розгляду по суті. Таким чином із відповідача, у такому випадку, стягується лише 50 відсотків судового збору сплаченого позивачем за подання позову у розмірі 1073,60 грн (50% від 2147,20 грн ),

Керуючись ст. 141-142, 200, 206, 258, 263, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, Краснопільський районний суд Сумської області,-

Ухвалив:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

2. Шлюб, який зареєстрували:

ОСОБА_1 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт Краснопілля; громадянство: України

та

ОСОБА_2 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , Україна, Сумська область, Краснопільський район, смт Краснопілля; громадянство: України,

07 жовтня 2009 (сьоме жовтня дві тисячі дев`ятого) року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 07 жовтня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за №74,

Місце реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області,

розірвати.

3. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

4. Визначити місце проживання малолітньої дитини, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 , дата і місце народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , Україна, Сумська область, Сумський район смт Краснопілля; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

5. Надіслати копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

6. При державній реєстрації розірвання шлюбу залишити ОСОБА_2 прізвище «ОСОБА_2 ».

7. Стягнути з ОСОБА_2 (Паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 15.03.2012) на користь ОСОБА_1 (Паспорт громадянина України документ НОМЕР_4 від 04.04.2018, орган що видав 5918;РНОКПП: НОМЕР_5 ) в рахунок відшкодування судового збору 1073,60 грн.

8. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

9. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду.

10. У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

11. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

12. З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

13. Інформація про сторони та інших учасників справи:

13.1. Позивач: ОСОБА_1 , Паспорт громадянина України документ НОМЕР_4 від 04.04.2018, орган що видав 5918; РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; 42400.

13.2 Представник позивача, адвокат ПУЛИНЕЦЬ Богдан Анатолійович, ВУЛИЦЯ ТРОЇЦЬКА, 21 м. Суми 40000, Адвокатське об`єднання «РЕЗОЛЮШН», ОРДЕР СЕРІЯ ВМ №1029048 від 06.04.23023.

13.3 Відповідач: ОСОБА_2 (паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 15.03.2012); місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

13.4. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснопільської селищної ради Код , місцезнаходження: Україна 42400, Сумська область, Сумський район, смт Краснопілля, ВУЛИЦЯ МЕЗЕНІВСЬКА, буд. 162; представник начальник відділу ШЕВЧЕНКО Тарас Григорович; представник ЯРЕМЧУК Тетяна Йосипівна ДОВІРЕНІСТЬ № 01-12/79 від 11.04.2023.

Суддя А. І. КОСАР