Справа № 758/8315/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

30 травня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення коштів.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що відповідно до нотаріально посвідченого попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2020, укладеного між позивачем та відповідачем, зареєстрованого в реєстрі за № 740, сторони зобов`язувались у строк до 01.03.2021 укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір), а саме: 7/50 (сім п`ятдесятих) частки у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бірюк О. А. , державним нотаріусом Четвертої київської державної нотаріальної контори 29.03.2003 року за № 1-998, зареєстрованого Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 18.08.2003 року в книзі № д. 133-106 за реєстровим № 7996, що розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер :85:241:0022 (надалі за текстом - предмет попереднього договору), на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно п. 3 вказаного попереднього договору, до підписання договору позивач передала, а відповідач отримав від позивача гроші в сумі 429 040 (чотириста двадцять дев`ять тисяч сорок) гривень. Зазначена сума розцінювалась сторонами договору як завдаток в рахунок наступного договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 п. 4 попереднього договору, з метою укладення цього договору відповідач зобов`язувався не відчужувати вказане нерухоме майно іншим особам, не передавати в заставу, не демонтувати, не надавати в користування, вилучити ключі від будинку в третіх осіб, які їх мали та звільнити вищевказане нерухоме майно.

За умовами п. 5 попереднього договору, у випадку якщо основний договір купівлі- продажу нерухомого майна не буде укладений з вини відповідача - відповідач зобов`язувався у місячний строк повернути позивачу отриману чуму завдатку, а також сплатити штраф у розмірі 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривень.

Замість укладення основного договору, відповідач подарував нерухоме майно, що було предметом попереднього договору, третій стороні, отримані за попереднім договором кошти позивачу (покупцю за попереднім договором) не повернув, штраф не сплатив.

Так, відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 23.06.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 4509, відповідач подарував ОСОБА_4 , а останній прийняв в дар предмет попереднього договору.

З викладеного вбачається, що відповідач, уклавши з позивачем попередній договор на майбутнє відчуження майна на користь позивача, отримавши від останнього завдаток, замість укладення такого договору з позивачем, подарував зазначене у попередньому договорі майно на користь третьої особи.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що відповідач порушив її права у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду із позовом про стягнення переданих за попереднім договором № 740 від 29.07.2020 коштів у розмірі 429 040 грн, стягнення штрафних санкцій згідно п. 5 попереднього договору у розмірі 67 500 грн, а також стягнення інфляційних нарахувань за користування чужими коштами та трьох відсотків річних.

На підставі автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Рибалці Ю.В.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

На підставі повторного автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Гребенюка В.В.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 22.01.2024 справу прийнято до розгляду, розгляд справи вирішено продовжувати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце його проведення повідомлений належним чином. подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду та постановлення у справі заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за останнім відомим місцем реєстрації. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, керуючись ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи.

Згідно з ч. 1 ст. 289 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 29.07.2020, укладеного між позивачем та відповідачем, зареєстрованого в реєстрі за № 740, сторони зобов`язались у строк до 01.03.2021 укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна (основний договір), а саме, предмету попереднього договору на умовах, встановлених попереднім договором (а.с. 9-10).

Згідно п. 3 вказаного попереднього договору, до підписання договору позивач передала, а відповідач отримав від позивача гроші в сумі 429 040 (чотириста двадцять дев`ять тисяч сорок) гривень. 3азначена сума розцінювалась сторонами договору як завдаток в рахунок наступного договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 п. 4 попереднього договору, з метою укладення цього договору відповідач зобов`язувався не відчужувати вказане нерухоме майно іншим особам, не передавати в заставу, не демонтувати, не надавати в користування, вилучити ключі від будинку в третіх осіб, які їх мали та звільнити вищевказане нерухоме майно.

За умовами п. 5 попереднього договору, у випадку якщо основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не буде укладений з вини відповідача, відповідач зобов`язувався у місячний строк повернути позивачу отриману суму завдатку, а також сплатити штраф у розмірі 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривень.

Замість укладення основного договору, відповідач подарував нерухоме майно, яке було предметом попереднього договору, третій стороні, отримані за попереднім договором кошти позивачу (покупцю за попереднім договором) не повернув, штраф не сплатив.

Судом встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 23.06.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 4569, відповідач подарував ОСОБА_4 , а останній прийняв в дар предмет попереднього договору (а.с. 11-12)

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, третьою статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладання основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Неукладення основного договору відповідач (продавець за попереднім договором) обґрунтовував ускладненнями пов`язаними із виготовленням необхідної документації щодо земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно - предмет попереднього договору. Однак, в подальшому, відповідач взагалі подарував майно, на яке розраховувала позивач, третій стороні, чим порушив умови укладеного з позивачем попереднього договору.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом п. 5 попереднього договору, у тому випадку, якщо основний договір купівлі-продажу нерухомого майна не буде укладений з вини відповідача, то останній зобов`язувався у місячний строк повернути позивачу отриману суму завдатку (авансу), а також сплатити штраф у розмірі 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривень.

Судом встановлено, що оскільки між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, який так і не уклали, то передана відповідачу грошова сума (забезпечуваний платіж) у розмірі 429 040 (чотириста двадцять дев`ять тисяч сорок) гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У відповідності до частин першої, другої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 5 попереднього договору, у разі неукладення основного договору до 01.03.2021 з вини відповідача, останній зобов`язувався повернути отриманий авансу та сплатити штраф протягом місяця.

Таким чином, суд вважає правомірним та обґрунтованим стягнення зазначених сум із урахуванням нарахованих на них трьох відсотків річних та інфляції розпочинаючи із 01.04.2021.

Судом приймається до уваги наступний розрахунок штрафних санкцій.

Розрахунок 3 % річних: період нарахування: з 01.04.2021 по 10.07.2023; нарахування за день: (429 040 + 67 500) грн х 3% / 365 = 40,81 грн в день; кількість днів: 365+365+71 = 801; сума нарахувань за період: 40,81 грн х 801 = 32 688,81 грн.

Розрахунок інфляції: період нарахування: з 01.04.2021 по 01.07.2023; інфляція по рокам: 2021 = 105,6 %, 2022 = 126,6 %, 2023 = 103,7 %; інфляція за період: 496 540 грн х 135,9 % (105,6 + 126,6 + 103,7) = 178 257,86 грн.

Отже, загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 707 486 (сімсот сім тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 67 копійок та складається з отриманого авансу у розмірі 429 040 грн, штрафу у розмірі 67 500 грн, 3 % річних у розмірі 32 688,81 грн та інфляційних нарахувань у розмірі 178 257, 86 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 13 420 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 707 486 (сімсот сім тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 67 копійок;

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень;

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Заочне рішення може бути переглянуто Подільським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Подільський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя В.В. Гребенюк