Справа № 594/1316/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м.Борщів

Суддя Борщівського районного суду Тернопільської області Зушман Г.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її утримання у розмірі 3028,00 грн. щомісяця, до досягнення їхньою дитиною, дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку. Посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19 січня 2022 року, який було розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року. У шлюбі в них народилася дочка ОСОБА_3 , яка проживає з нею і перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач не надає фінансової допомоги ні її, ні дитині, участі у вихованні дочки не бере, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Вона не має фізичної можливості працевлаштуватися, оскільки постійно здійснює догляд за дитиною і отримує щомісячну допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. Інших доходів, рухомого чи нерухомого майна у неї немає, через це вона не може самостійно забезпечити навіть свої базові потреби, а саме потреби у харчах, одязі чи засобах гігієни. Зазначає, що неодноразово зверталась до відповідача із проханням про матеріальну допомогу, але він не вважає за потрібне її надавати.

Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року відкрито провадження в справі, розгляд справи постановлено провести в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено справу до розгляду.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, у якому позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зазначає, що твердження позивачки є безпідставними. З часу припинення їхнього спільного проживання він періодично спілкується із позивачкою, однак лише з приводу доньки. Він матеріально утримує доньку, переводячи на картку позивачки кошти в сумі від 1500 до 2500 грн, у місяць. Водночас позивачка жодного разу не зверталась до нього з питанням надання коштів на її утримання. У позовній заяві позивачка нічим не доводить його спроможність надавати матеріальну допомогу на її утримання. Посилання позивачки на те, що вона працює у с. Гуків на місцевому підприємстві є безпідставним та нічим не обґрунтованим. Він ніде не працює, проживає за рахунок тимчасових нестабільних та нерегулярних заробітків. Окрім того, Борщівський районний суд Тернопільської області 10 вересня 2024 року видав судовий наказ у справі за № 594/1317/24, відповідно до якого з нього стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 05 вересня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Так як він ніде не працює, то одна четверта частина визначається від середньої заробітної плати по району, в якому проживає боржник, тобто по Чортківському району. Така відповідно до даних головного управління статистики у Тернопільській області станом на 4-й квартал 2021 року становить 11918 грн. З 2022 року по даний час інший розмір заробітної плати не встановлювався. Тому одна четверта від суми 11918 грн. становитиме 2 975,50 грн. Вказану суму він зобов`язаний платити на утримання доньки і буде це робити, вишукуючи, де можливо, заробіток. На своє утримання позивачка просить 3.028 грн., що є більше як на дитину і в сукупності він мав би сплачувати на них двох 6 000 грн. щомісяця, чого він не в змозі робити через відсутність стабільної роботи та заробітку. Аліменти на утримання дитини буде сплачувати в повному обсязі та буде старатися не допускати заборгованості. На утримання дружини він не має змоги платити кошти, виходячи із його матеріального становища, яке є незадовільним. Позивачка не надала суду жодних належних та допустимих доказів його спроможності платити суму, яку вона бажає, а також доказів, що він має будь-який заробіток.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі факти.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2022 року, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 квітня 2024 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Дитина ОСОБА_3 проживає з позивачкою по АДРЕСА_1 , яка сама виховує та утримує дочку з дня її народження і по сьогоднішній день що підтверджується довідками, виданими Мельнице-Подільською селищною радою 22 серпня 2024 року за №846 та №850.

Позивачка отримує одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини в розмірі 860, 00 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою, виданою відділом соціального забезпечення № 1 м. Борщева УСЗН Чортківської РДА від 14 серпня 2024 року № 05-14/992.

Правовідносини щодо утримання дружини у разі проживання з нею дитини регулюються главою 9 СК України, яка, зокрема, передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ст. 75 СК України).

Положенням ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що у зв`язку з доглядом за спільною дитиною вона потребує матеріальної допомоги відповідача, посилаючись, зокрема, на відсутність іншого, окрім державних соціальних виплат на дитину, доходу, наявність витрат на утримання дитини та неможливість у зв`язку з цим належним чином забезпечити свої потреби.

Таким чином суд вважає доведеними ті, обставини, що позивачка має право на утримання від відповідача до досягнення трирічного віку спільною дитиною сторін.

Щодо можливості відповідача надавати позивачці матеріальну допомогу суд зазначає таке. Так, на підтвердження обставин, які відповідно до вимог чинного законодавства підлягають доказуванню при вирішенні цього спору, позивачка жодних доказів не надала.

Зокрема, позивачка не надала доказів на підтвердження стану здоров`я відповідача та його матеріального становища, наявності у його власності рухомого та/або нерухомого майна тощо.

Так само позивач не заявляла клопотання про витребування доказів на підтвердження вказаних вище обставин у зв`язку з неможливістю самостійно отримати таку інформацію.

При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доказування у цивільному процесуальному законодавстві полягає не лише у наданні доказів відповідачем на спростування вимог позивача, але і в обов`язку підтвердження позивачем заявлених позовних вимог належними та достатніми доказами.

В той же час з приводу посилання відповідача на те, що він не може надавати матеріальну допомогу дружині, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, не є пенсіонером чи особою з інвалідністю. Доказів щодо його незадовільного матеріального стану відповідачем суду не надано.

Доводи відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини та сплачує аліменти на її утримання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачка подала позов про стягнення аліментів на її утримання, а не дитини.

Таким чином, при вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини суд виходить з того, що в ході розгляду справи відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що він не має можливості надавати допомогу дружині.

З огляду на наведене, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб позивачки, можливостей відповідача, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути аліменти з відповідача на утримання відповідачки врозмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на одну працездатну особу щомісячно відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», що становитиме 1514,00 грн. гривень щомісячно до досягнення їхньою дитиною трьох років.

Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

На підставі ст. ст. 79, 84, 85 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , аліменти на її утримання в сумі 1514,00 грн. щомісячно, починаючи з 05 вересня 2024 року до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий