КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/2827/24 Головуючий у суді І інстанції Журибеда О.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що з 21 серпня 2023 року його було переведено з посади завідувача відділенням, лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення № 1 комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва (далі - КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва) на посаду лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1.

Наказом відповідача № 8 від 09 січня 2024 року зобов`язано лікарів-стоматологів-терапевтів стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, в тому числі і позивача, у строк до 12 січня 2024 року надати всебічне та обґрунтоване письмове пояснення щодо невиконання пункту 4 наказу Міністерства охорони здоров`я України (далі - МОЗ України) від 28 лютого 2020 року № 587 та пунктів 2.47, 4.9 Посадової інструкції від 30 жовтня 2023 року № 132/ф1 за грудень 2023 року.

12 січня 2023 року позивачем подані пояснення, які не були прийняті до уваги і, на думку позивача, без належних на те підстав 26 січня 2024 року відповідачем був виданий наказ № 38-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1.».

У цьому наказі зазначено, що відповідач, керуючись статтями 147-149 КЗпП України, пунктом 4 наказу МОЗ України від 28 лютого 2020 року № 587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я», Статутом КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, у зв`язку із систематичним невиконанням позивачем посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.47, 4.9 Посадової інструкції від 30 жовтня 2023 року № 132/ф1, не внесення медичних записів в електронну систему охорони здоров`я за грудень 2023 року без поважних причин, прийняв рішення застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, вчинене у грудні 2023 року, а саме невиконання посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.47, 4.9 Посадової інструкції, яке полягало: у не внесенні медичних записів в електронну систему охорони здоров`я (далі - ЕСОЗ) України за грудень 2023 року; у не наданні відповідних доказів щодо поважних причин, що перешкоджали внесенню медичних записів в ЕСОЗ за грудень 2023 року.

Позивач вважає вказаний наказ є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідно до наказу МОЗ України від 28 лютого 2020 року № 587 передбачено, що лише за наявності технічної можливості мають вноситись медичні записи в ЕСОЗ. У зв`язку з чим, позивач разом з іншими лікарями 30 листопада 2023 року звертався до відповідача з колективною заявою та проханням забезпечити кабінети 425, 421, НОМЕР_1 підключенням до інтернету та необхідною комп`ютерною технікою. В частині забезпечення підключення кабінетів до інтернету відповідачем не було виконано жодних дій, через вказані обставини позивач був позбавлений можливості виконати вимоги посадової інструкції. Однак при цьому відповідні форми обліку пацієнтів позивачем ведуться у паперовій формі.

Відповідно до наказу МОЗ України № 587 внести електронні записи до ЕСОЗ потрібно не пізніше наступного робочого дня з дня надання послуги, а у виключних випадках - протягом 60 днів. Серед таких випадків, зокрема, є у разі відсутності відповідної технічної можливості в ЕСОЗ та недоступність МІС. Відповідачем не було перевірено та не спростовано, що в кабінеті позивача була відсутня технічна можливість вносити медичні записи про надані послуги в ЕСОЗ, та чи був наявний інтернет-зв`язок.

Отже, позивач переконаний, що відповідачем не доведено факту порушення ним трудової дисципліни, не зазначено, які дії та/або бездіяльність позивача порівняно із діями інших працівників/адміністрації відповідача призвели до порушення та в чому полягає таке порушення, що підтверджує відсутність причинного зв`язку між діями і порушенням, яке начебто встановлено відповідачем.

Просив суд визнати протиправним та скасувати наказ КНП ««КДЦ» Святошинського району м. Києва від 26 січня 2024 року № 38-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1.», яким до нього застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, та стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000,00 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач через представника - адвоката Герасимову Т.Г.подав апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно вказав у рішенні, що позивач не виконав посадові обов`язки, оскільки він не був ознайомлений з Посадовою інструкцією від 30 жовтня 2023 року № 132/ф1. Це пояснюється тим, що позивач був переведений на основну роботу до спеціального фонду філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, де мається власне Положення та окремі умови праці, відмінні від попередніх, а тому відповідач мав ознайомити позивача з його посадовою інструкцією.

Також вважає, що суд помилково вважав, що відповідач створив належні умови для того, щоб позивач мав можливість вносити медичні записи в ЕСОЗУкраїни, встановивши для цього комп`ютер в кабінеті 424 і забезпечивши інтернет-з`єднання в цьому кабінеті. Позивач наголошує на тому, що його робоче місце заходиться в кабінеті НОМЕР_1 і матеріалами справи доводиться, що це робоче місце не обладнане комп`ютерною технікою.

Суд не дав оцінку тому факту, що 30 листопада 2023 року до відповідача з колективною заявою звернулись лікарі-стоматологи-терапевти ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з проханням в найкоротші терміни забезпечити кабінети №№ 425, НОМЕР_1, 421 філії № 1 підключенням до інтернету та необхідною комп`ютерною технікою.

Позивач не заперечує того факту, що 30 листопада 2023 року йому було надано для використання в роботі планшет (інв. № 008314), однак відповідач не надав жодного доказу, що за адресою: АДРЕСА_1 , існувала можливість підключення планшету до вайфаю та взагалі, що розподілювачі, роутери чи інше обладнання придбавалось або отримувалось в оренду відповідачем.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В порядку, визначеному статтею 360 ЦПК України, на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача. У своєму відзиві він наголошує на тому, що рішення районного суду є законним і обґрунтованим та не спростовується доводами апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції з підстав його невідповідності вимогам законності і обґрунтованості.

Представник відповідача - Тарасова Є.О. в судовому засіданні просила залишити рішення суду першої інстанції в силі як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01 березня 2023 року по 20 серпня 2023 року займав посаду завідувача відділенням, лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва.

Згідно наказу від 02 серпня 2023 року № 338-к позивача з 21 серпня 2023 року переведено на посаду лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва.

Із колективної заяви ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 від 30 листопада 2023 року вбачається, що враховуючи те, що введено запис пацієнтів через мережу інтернет, останні просять в найкоротші терміни забезпечити кабінети №№ 425, НОМЕР_1, 421 філії № 1 підключенням до інтернету та необхідною комп`ютерною технікою (а.с. 18).

Наказом від 09 січня 2024 року № 8 КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва зобов`язав, у тому числі ОСОБА_1 у строк до 12 січня 2024 року надати всебічне та обґрунтоване письмове пояснення щодо невиконання пункту 4 наказу МОЗ України від 28 лютого 2020 року № 587 та пунктів 2.47, 4.9 Посадової інструкції від 30 жовтня 2023 року № 132/ф1 за грудень 2023 року (а.с. 14-16).

12 січня 2023 року позивачем були подані пояснення на ім`я директора КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, відповідно до яких він пояснив, що в колективній заяві від 30 листопада 2023 року він звертався до керівництва щодо забезпечення кабінетів №№ 425, 421, НОМЕР_1 підключенням до інтернету та необхідною комп`ютерною технікою. В частині підключення до інтернету заява залишилась без уваги, що унеможливлює виконання ним пункту 4 наказу МОЗ України від 28 лютого 2020 року № 587 та пунктів 2.47, 4.9 Посадової інструкції від 30 жовтня 2023 року (а.с. 17).

Наказом КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва від 26 січня 2024 року № 38-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1.» до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, вчинене у грудні 2023 року, а саме за невиконання посадових обов`язків, передбачених пунктами 2.47, 4.9 Посадової інструкції від 30 жовтня 2023 року № 132/ф1, яке полягало: 1.1. у не внесенні медичних записів в електронну систему охорони здоров`я України (ЕСОЗ) за грудень 2023 року; 1.2. не надано відповідні докази щодо поважних причин, що перешкоджали внесенню медичних записів в ЕСОЗ за грудень 2023 року. (а.с. 19-20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав переконливих доказів, які б спростовували правильність накладення на нього дисциплінарного стягнення. Суд встановив, що відповідно до пунктів 2.47, 4.9 Посадової інструкції від 30 жовтня 2023 року № 132/ф1 лікар стоматолог-терапевт стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 зобов`язаний працювати в МІС, яка використовується у КНП «КДЦ», мати особистий електронний підпис та електронну пошту та своєчасно вносити повну та достовірну інформацію до Реєстру медичних записів, записів про направлення пацієнтів в ЕСОЗ по всіх епізодах надання медичної допомоги, проведення обов`язкових медичних втручань під час медичного обслуговування пацієнта в день надання таких послуг, що в даному випадку не було дотримано позивачем.

На думку суду, посилання позивача на те, що не внесення медичних записів в ЕСОЗ за грудень 2023 року мало місце через відсутність доступу до мережі інтернет та належного комп`ютерного обладнання, спростовуються матеріалами справи. В ході розгляду справи встановлено, що комп`ютерне обладнання в кабінеті № 424, доступ до якого вільний для усіх лікарів стоматологічного відділення, готове для експлуатації та підключено стаціонарний інтернет, який з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року працював без перерви до такого доступу, а позивач окрім того ще й забезпечений планшетом. Вказані доводи спростовуються й інформацією з ЕСОЗ, яка підтверджує те, що ОСОБА_1 до серпня 2023 року вносив дані в медичну інформаційну систему «Хелсі» у робочі дні та години, що також підтверджує технічну можливість користуватись медичною інформаційною системою «Хелсі».

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вважав, що відповідачем належним чином обґрунтовано застосування до позивача дисциплінарного стягнення.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 140 КЗпП Українивизначено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохочення за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Роботодавець має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов`язків, які обумовлені між ними, і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності встановленої особи працівника, яка порушила трудові обов`язки, її вини, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.

Отже, ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника, які полягають у порушенні або неналежному виконанні покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Разом з цим, саме на роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена провина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що він не вчиняв дисциплінарного проступку, не порушував вимоги посадової інструкції, а також інших нормативно-правових актів, порушення яких йому поставлено у вину при накладенні дисциплінарного стягнення.

Накладаючи дисциплінарне стягнення, відповідач виходив з того, що позивач у грудні 2023 року порушив пункти 2.47, 4.9 Посадової інструкції Посадової інструкції від 30 жовтня 2023 року № 132/ф1.

Пунктом 2.47 вказаної посадової інструкції визначено, що лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 зобов`язаний працювати в МІС, яка використовується у КНП «КДЦ», мати особистий електронний підпис та електронну пошту та своєчасно вносити повну та достовірну інформацію до Реєстру медичних записів, записів про направлення пацієнтів в ЕСОЗ по всіх епізодах надання медичної допомоги, проведення обов`язкових медичних втручань під час медичного обслуговування пацієнта в день надання таких послуг.

Відповідно до пункту 4.9. посадової інструкції лікар-стоматолог-терапевт стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 несе відповідальність за несвоєчасність та недостовірність введеної інформації про реєстрацію консультативних прийомів в МІС, яка використовується в центрі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що наявна в матеріалах справи Посадова інструкція лікаря-стоматолога-терапевта № 131/ф1 від 27 жовтня 2023 року не містить відмітки про ознайомлення з нею позивача (а.с. 21-32), однак позивач не заперечував того факту, що ця інструкція йому була відома.

Водночас колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи доведено, що відповідач забезпечив позивача планшетом, а також позивач мав доступ до комп`ютера, який знаходився в іншому кабінеті № 424, отже мав технічну можливість виконувати свої посадові обов`язки щодо внесення інформації до реєстру медичних записів.

З матеріалів справи вбачається і це не заперечується сторонами, що робочим місцем позивача, як лікаря-стоматолога-терапевта, є кабінет № НОМЕР_1.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/6744/21 (провадження № 61-8268св22), робоче місце працівника - це певна зона, де працівник знаходиться і працює із застосуванням у процесі роботи різних технічних та/або інших засобів. Основою визначення робочого місця є функціональний розподіл праці у взаємозв`язку із засобами праці, що дозволяє розглядати робоче місце як місце докладання робочої сили працівників.

Суд першої інстанції у своєму рішенні навів докази оснащення робочого місця ОСОБА_1 , зокрема зазначив, що відповідно до табелю оснащення медичною технікою та виробами медичного призначення кабінету лікаря стоматолога-терапевта консультативно-діагностичного центру, затвердженого Наказом МОЗ України від 31 жовтня 2011 року № 739, кабінет ОСОБА_1 № НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оснащений: установкою стоматологічною з кріслом пацієнта, тестером для визначення життєдіяльності пульпи, кріслом лікаря, кріслом асистента, лампою фотополімерною, опромінювачем кварцевим, меблями стоматологічними для зберігання інструментарію та матеріалів, камерою для зберігання стерильного інструменту, столиком стоматологічним, лотком ниркоподібним, лотком прямокутним, набором інструментарію стоматологічного, стерилізатором паровим, ємністю для розчинів, сейфом для медикаментів.

З наведеного вбачається, що саме в цьому кабінеті позивач, як лікар-стоматолог-терапевт, виконує свої посадові обов`язки, надає медичні послуги пацієнтам, отже це є його робочим місцем і воно має бути забезпечене роботодавцем в тому обсязі, яке є необхідним для виконання працівником його посадових обов`язків.

Оскільки до посадових обов`язків позивача входить також внесення інформації до реєстру медичних записів і це є невід`ємною частиною обов`язків лікаря, є логічним і зрозумілим, що робоче місце лікаря-стоматолога має бути забезпечене доступом до інтернету і відповідним технічним обладнанням.

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у наведеному ним табелі оснащення медичною технікою та виробами медичного призначення кабінету лікаря стоматолога-терапевта консультативно-діагностичного центру, затвердженого Наказом МОЗ України 31 жовтня 2011 року № 739, кабінет ОСОБА_1 № НОМЕР_1 не був обладнаний інтернетом та комп`ютерною технікою.

З матеріалів справи також вбачається і це визнається сторонами, що після звернення 30 листопада 2003 року ОСОБА_1 разом з іншими лікарями-стоматологами із заявою щодо підключення, в тому числі і кабінету позивача № НОМЕР_1 до інтернету та обладнання його комп`ютерною технікою, позивачу був виданий планшет. Тобто він був забезпечений технікою, за допомогою якої міг би вносити інформацію до реєстрів.

Разом з тим, поза увагою суду першої інстанції залишились доводи позивача щодо того, що його робоче місце не було обладнаним доступом до інтернету, оскільки в приміщенні клініки відсутній роутер, а отже й відсутній вайфай-доступ до нього, тому позивач не міг використовувати планшет для внесення даних до реєстрів. На спростування цих доводів позивача відповідач не надав жодного пояснення.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що надання відповідачем договору № 184250 про надання послуг безлімітного доступу до мережі Інтернет від 15 лютого 2023 року, укладеного відповідачем з інтернет-провайдером ТОВ «Київські оптичні мережі», не спростовує факту відсутності в кабінеті позивача вайфаю, оскільки цим договором хоча і передбачена можливість передачі в оренду відповідачу додаткового обладнання, проте відсутні докази про надання в оренду роутера, якими могли бути акти приймання-передачі такого обладнання.

Як вбачається із рапорту в.о. завідувача філії № 1 КНП «КДЦ» Святошинського район м. Києва С. Майструк на ім`я директора КНП «КДЦ» Святошинського район м. Києва Н. Карамєлєвої від 15 січня 2024 року, комп`ютером обладнаний кабінет № 424, до якого мають доступ усі лікарі-стоматологи; ОСОБА_1 30 листопада 2023 року забезпечений планшетом; 01 грудня 2023 року подано рапорт щодо проведення мережі інтернет до кабінетів №№ 421, 425, НОМЕР_1 (кабінет ОСОБА_7 ), а також лікарям-стоматологам було запропоновано користуватися вільними комп`ютерами та доступом до вайфаю у інших відділеннях філії № 1.

Отже, цей доказ підтверджує ту обставину, що робоче місце позивача - кабінет № НОМЕР_1 не був обладнаний вайфаєм (від анг. Wireless Fidelity, Wi-Fi, WiFi - бездротова правдивість відтворення) і для виконання своїх посадових обов`язків він мав користуватись вайфаєм поза своїм робочим місцем у інших відділення філії.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що відповідач забезпечив позивача усіма необхідними засобами для виконання його посадових обов`язків, отже їх невиконання є винною дією позивача, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідач, як роботодавець, не забезпечив робоче місце позивача усіма засобами, які давали йому можливість виконувати покладені на нього посадові обов`язки. При цьому посилання відповідача на те, що до серпня 2023 року позивач відправляв відомості до реєстру, отже мав таку технічну можливість, однак у грудні 2023 року ухилився від виконання своїх посадових обов`язків, не спростовують доводів позивача про неможливість виконання пункту 2.47 та пункту 2.9 посадової інструкції внаслідок незабезпечення його доступом до інтернету.

Внесення інформації до реєстрів медичних записів ОСОБА_8 відбувалось з власного ноутбука, який, як пояснив позивач, вийшов з ладу, отже саме роботодавець мав забезпечити працівника умовами, за яких працівник міг виконувати свої посадові обов`язки.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що обставини справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, є недоведеними, отже рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування наказу відповідача від 26 січня 2024 року № 38-к про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, ОСОБА_1 посилався на те, що моральна шкода полягає в приниженні його гідності, в душевних переживаннях у зв`язку тим, що відповідач протягом короткого строку декілька разів притягував його до дисциплінарної відповідальності за надуманими підставами і в цьому позивач вбачає сплановані дії, направлені на його звільнення. Також моральна шкода полягає й у порушенні нормальних життєвих зв`язків, через психологічну обстановку, нервову напругу та переживання у позивача погіршився загальний емоційний стан, сон, втратився апетит, він змушений докладати зусиль для захисту своїх трудових прав.

Так, зокрема підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статті 237-1 КЗпП України є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами)судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

З урахуванням встановленого факту порушення прав ОСОБА_1 у сфері трудових відносин, пов`язаних з незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що також вимагало додаткових зусиль для організації життя та захисту інтересів в судах, й з огляду на обставини справи, суті позовних вимог, наданих сторонами доказів і негативних наслідків, що настали в результаті протиправних дій КНП «КДЦ» Святошинського району м. Києва, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що йому безумовно була спричинена моральна шкода.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, виходячи із презумпції того, що порушення прав людини прямо суперечить головним конституційним нормам і завжди викликає у людини негативні емоції, істотність вимушених змін у її житті та вжиття додаткових зусиль для відновлення трудових прав і, врахувавши, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, дійшла висновку про необхідність відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу у розмірі 3 000,00 грн.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог у даній справі не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 до КНП «КДЦ» Святошинського район м. Києвапро визнання протиправним та скасування наказу, відшкодування моральної шкоди.

У частинах першій, шостій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Аналогічної позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду (див. постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави в особі Державної судової адміністрації України стягується судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва від 26 січня 2024 року № 38-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до лікаря-стоматолога-терапевта стоматологічного відділення спеціального фонду філії № 1 КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва ОСОБА_1.».

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району міста Києва на користь держави в особі Державної судової адміністрації України 3 028,00 грн судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній