справа № 357/1364/24
головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Костюшок П.М. звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором № 121566772 в розмірі 26 269,64 грн та за кредитним договором № 6 в розмірі 16 375 грн. Всього простив стягнути заборгованість за двома договорами у загальному розмірі 43 004,64 грн.

Рішенням Білоцерківський міськрайонний суд Київської області від 22 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» () заборгованість за кредитним договором № 121566772 від 20 вересня 2019 року в сумі 12 689,64 грн, заборгованість за кредитним договором № 6 від 28 серпня 2019 року в сумі 7 250 грн та судові витрати по справі в сумі 1 244,30 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №121566772 від 20 вересня 2019 року в сумі 12 689,64 грн та заборгованості за кредитним договором №6 від 28 серпня 2019 року в сумі 7 250 грн.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 посилався на правові позиції ВПВС, висловлені у постановах від 28 березня 2018 року по справі № і 444/9519/12 (п. 53, п. 54) та від 4 лютого 2020 року по справі № 912/1120/16 (п. 6.19), адже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України.

Крім цього, ОСОБА_1 просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заяву про застосування позовної давності ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що згідно умов договору № 121566772 від 20 вересня 2019 року йому надано кредит на суму 10 250 грн строком на 28 днів під 0,85 процентів від суми кредиту за кожний день користування кредитом.

Тобто через 28 днів - 18 жовтня 2019року настав строк виконання договору №121566772 від 20 вересня 2019 року. Тож, починаючи з 19 жовтня 2019 року (з наступного дня) почався перебіг строку позовної давності.

Також вказував, що за умовами договору № 6 від 28 серпня 2019 року ОСОБА_1 отримав 5 000 грн строком на 30 календарних днів під 1,5 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Отже 27 вересня 2019 року (через 30 днів) настає строк виконання договору № 6 від 28 серпня 2019 року. Відтак, починаючи з 28 вересня 2019 року почався перебіг трирічного строку позовної давності.

А тому вважав, що оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду більш як через 4 (чотири) роки, - строк позовної давності пропущено. Але, розглядаючи спір, суд відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності та, керуючись правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 5 квітня 2023 року по справі 910/4518/16, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за договором № 121566772 від 20 вересня 2019 року в частині тіла кредиту в сумі 10 250 грн в повному обсязі та часткового задоволення вимоги в частині нарахування відсотків в розмірі 2 439,64 грн; за договором № 6 від 28 серпня 2019 року в частині тіла кредиту в сумі 5 000 грн в повному обсязі та часткового задоволення вимоги в частині нарахування відсотків в розмірі 2 250 грн.

Відмову застосовувати строк позовної давності суд мотивував тим, що згідно п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії

воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення

воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Вказує, що Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2023 року по справі № 915/317/22 виснував, що право на поновлення строку у зв`язку із запровадженням воєнного стану не може визнаватися безумовним і залежати тільки від факту його запровадження, лист Торгово-промислової палати не є беззаперечним доказом підтвердження факту неможливості для позивача своєчасного звернення до суду із позовом.

Поважними причинами пропуску позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. Якщо суд дійде висновку про те, що позовна давність пропущена з поважної причини, то у своєму рішенні він наводить відповідні мотиви на підтвердження цих висновків.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року по справі № 911/3681/17, від 19 листопада 2019 року по справі № 911/3680/17).

Проте, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не подало суду жодних доказів на підтвердження неможливості направлення позову у строки, встановлені законом, зокрема, доказів на підтвердження припинення функціонування АТ «Укрпошта» у спірний період.

26 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Пінчука Д.С., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відправленим на номер мобільного телефону, вказаний ним під час заповнення заявки на отримання кредиту. Одноразовий персональний ідентифікатор було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, після чого позичальник натиснув кнопку «ТАК», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, відразу після вчинених дій, товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту НОМЕР_2 , що належить позичальнику, що слугує доказом того, що позичальник акцептував оферту товариства.

Звертає увагу, що інформація про ідентифікацію, реєстрацію та про відправлення/надходження на номер мобільного телефону одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору та додатків до нього знаходиться безпосередньо у ITC первісного кредитора, доступ до якої має первісний кредитор та апелянт, як власник особистого кабінету, в той час як ТОВ «ФК «ЄАПБ» не має доступу до такої інформації, адже передача даної інформація не передбачена договорами факторингу.

Вважає, що позивачем доведено факт укладання відповідачем кредитних договорів в електронній формі та підписання договорів з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тому позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а апелянт намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.

Звертає увагу, що відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження чи спростування факту перерахування отримання кредитних коштів.

Вказує, що кредитний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, тому кінцева дата строку дії договору - є лише датою повернення кредиту, а не датою закінчення строку дії кредитного договору.

Вважає, що пропуск позивачем строків позовної давності не відповідає матеріалам справи та дійсним обставинам справи. Тому, підстав для застосування норм статей пропуску строку позовної давності відсутні, а твердження відповідача про пропуск строку позовної давності позивачем не обґрунтовані. А всі доводи наведені у відзиві на позовну заяву спрямовані на ухилення від відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 20 вересня 2019 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №121566772, відповідно до умов якого товариство надало позичальникові кредит без конкретної споживчої мети в розмірі 10 250 грн, строком на 28 днів, під 0,85 процентів від сум кредиту за кожний день користування кредитом.

Згідно графіку розрахунків (додаток № 1 до договору від 20 вересня 2019 року) сукупна вартість кредиту складає 123,80 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 12 689,64 грн (у грошовому вираженні), та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 23,80 % від суми кредиту - 2 439,64 грн; суму кредиту - 10250 грн (а.с. 9 зворот).

Вказаний договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму (п. 4.16 договору).

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с. 14-15).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 21 жовтня 2022 року до договору факторингу №20102022 від 20 жовтня 2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26 629,64 грн, з яких: 10 250 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 379,64 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 16).

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 21 жовтня 2022 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, за ОСОБА_1 рахується непогашена заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №121566772 в розмірі 26 629,64 грн.

Встановлено також, що 28 серпня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 6 про надання споживчого кредиту (а.с.22-27).

Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (п. 9.1 договору).

Відповідно до умов договору товариство надало позичальникові кредит в розмірі 5 000 грн строком на 30 днів, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 547,5 %, орієнтовна загальна вартість кредиту - 7 250 грн.

Згідно графіку розрахунків (додаток № 1 до договору від 28 серпня 2019 року) загальна вартість кредиту складає 145 % від суми кредиту (у процентному вираженні) або 7 250 грн (у грошовому вираженні), та включає в себе: проценти за користування кредитом у розмірі 45 % від суми кредиту - 2 250 грн; суму кредиту - 5 000 грн (а.с. 26-27).

11 травня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвест фінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11052021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвест фінанс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвест фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги (а.с.30-32)

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 11052021, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 16 375 грн, з яких: 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11 375 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 34).

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 11 травня 2021 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, за ОСОБА_1 позивачем рахується непогашена заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 6 в розмірі 16 375 грн.

Так, при вирішенні справи суд першої інстанції прийняв до уваги те, що вказані договори були укладені, що відповідачем не спростовано та не заперечено.

Доводи апеляційної скарги не містять заперечень щодо укладеності договорів та розміру заборгованості. Основні доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме незастосування наслідків спливу позовної давності, про які було заявлено відповідачем до винесення рішення.

Позивачем рішення суду першої інстанції в частині вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції було відмовлено, не оскаржено.

Перевіряючи наведені доводи апеляційної скарги відповідача колегія апеляційного суду виходить з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

У частині першій статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із частинами третьою та четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19)).

Як убачається із змісту оскаржуваного рішення суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договором № 121566772 та договором №6 не виконав, у передбачений в договорі строк кошти не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 10 250 грн за договором № 121566772 від 20 вересня 2019 року, та 5 000 грн за договором № 6 від 28 серпня 2019 року.

При цьому, суд першої інстанції вважав необґрунтованими вимоги в частині стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками у вказаному позивачем розмірі, зокрема, за договором № 121566772 в сумі 16 379,64 грн та договором № 6 в сумі 11 375 грн.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку, що згідно додатку № 1 орієнтовна загальна вартість позики становить 12 689,64 грн, яка складається з: суми заборгованості за тілом кредиту - 10 250 грн та заборгованості за відсотками - 2 439,64 грн. Умовами договору не передбачено можливості нарахування відсотків в іншому більшому розмірі ніж визначено п.1.4 кредитного договору. Тому саме такий розмір заборгованості відповідача, з урахуванням строку кредитування у 28 днів, є доведеним.

Також, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог за договором № 121566772 в частині тіла кредиту в повному обсязі та часткового задоволення вимоги в частині нарахування відсотків, оскільки доведеним і обґрунтованим є розмір відсотків в 2 439,64 грн, що передбачено умовами самого кредитного договору.

Враховуючи наведене, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за договором № 121566772 від 20 вересня 2019 року становить 12 689,64 грн, з яких: 10 250 грн - сума кредиту за договором; 2 439,64 грн - проценти за користування кредитом.

Щодо стягнення заборгованості за договором № 6 від 28 серпня 2019 року судом першої інстанції було встановлено,що згідно з п. 1.7. договору орієнтовна загальна вартість кредиту складає 7 250 грн, пунктом 1.3. встановлено строк кредитування 30 календарних днів, пунктом 1.6. передбачено орієнтовну реальну річну процентну ставку - 547,5 % річних.

Тому, саме такий розмір відсотків, з урахуванням строку кредитування у 30 днів, є доведеним.

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку про доведеність вимог в частині наявності заборгованості за договором № 6 у розмірі тіла кредиту в повному обсязі та частково в частині нарахованих відсотків, оскільки доведеним і обґрунтованим є розмір відсотків в 2 250 грн, що передбачено умовами самого кредитного договору.

Вбачається, що про надання споживчого кредиту за договором № 6 від 28 серпня 2019 року сторони визначили строк його дії з 28 серпня 2019 року по 27 вересня 2019 року, тобто 30 днів. При цьому, позовних вимог щодо стягнення процентів на підставі ст. 625 ЦК України, по закінченню строку кредитування, позивачем не було заявлено.

Таким чином, за договором позики № 6 від 28 серпня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» становить 7 250 грн, сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 000 грн, 2 250 грн - сума заборгованості за відсотками.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Відмовляючи у застосування наслідків пропуску позовної давності суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що згідно п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, підстав для застосування наслідків строку пропуску позовної давності немає, оскільки перебіг позовної давності, визначений Кодексом, зупинено на строк дії такого стану, тобто, строк позовної давності не закінчився.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі. При цьому нових доказів та доводів, які могли бути підставою для скасування чи зміни рішення не наведено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не вбачає.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба