КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 755/3003/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/2556/2024Головуючий у суді першої інстанції - Савлук Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Мельник Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , згідно з яким просило стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно з на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» заборгованість за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 84 766 грн. 39 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 16 447 грн. 41 коп., 3 % річних у розмірі 6 663 грн. 22 коп., судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. та 35 грн. 00 коп. за отриману інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , у тому числі і у квартирі АДРЕСА_2 , здійснюється ТОВ «Євро-реконструкція».

При цьому, користувачами послуг та мешканцями квартири АДРЕСА_3 є відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а відповідно останні є споживачами послуг ТОВ «Євро-реконструкція» з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Разом з тим, з жовтня 2014 року відповідачі своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення та з серпня 2017 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилася заборгованість станом на 23.02.2022 року у розмірі 84 766 грн. 39 коп., з яких заборгованість з централізованого опалення становить 32 209 грн. 71 коп., а заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання у розмірі 52 556 грн. 68 коп.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відсутність договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг у повному обсязі, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за надані послуги, а також нараховані на борг відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 84 766 грн. 39 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 6310 грн. 73 коп. та 3 % річних у розмірі 2 648 грн. 21 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в рівних частках у розмірі 894 грн. 66 коп. з кожного відповідача. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання в розмірі 84 766 грн. 39 коп., інфляційної складової боргу у розмірі 6 130 грн. 73 коп., 3 % річних у розмірі 2 648 грн 21 коп., судового збору в рівних частках у розмірі 894 грн. 66 коп. та у вказаній частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 .

При цьому, в обгрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції того, що вона фактично не користувалася послугою гарячого водопостачання та послугою опалення у квартирі АДРЕСА_3 , так як у завлений позивачем у його позові час, не мешкала там, що підтверджуються належними доказами, наявними у матеріалах справи (а.с. 142-151).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» проживання в іншому місці споживачів не звільняє їх від сплати за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води (за наявності засобів обліку) (а.с. 168-171).

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржено лише відповідачем ОСОБА_1 . Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржено.

Отже, оскаржуване рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині вирішення судом позовних вимог, пред`явлених позивачем до ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Єврореконструкція» на підставі ліцензії від 01.06.2012 року, що підтверджується переліком житлових будинків, затвердженим Головою Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

На виконання вимог ч. 4 ст. 165 ЦПК України судом першої інстанції у порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідно до наданої інформації, з якої вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , з 20.06.2009 року по теперішній час, а відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , з 16.01.2009 року по теперішній час.

Заявляючи вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги постачання централізованого опалення (з жовтня 2014 року по 23.02.2022 року) та постачання гарячої води (з серпня 2017 року по 23.02.2022 року), ТОВ «Євро-Реконструкція» просило стягнути з них у солідарному порядку заборгованість у загальному розмірі 84 766 грн. 39 коп., з яких: 32 209 грн. 71 коп. - заборгованість за послуги з централізованого опалення, 52 556 грн. 68 коп. - заборгованість за послуг з постачання гарячої води.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи щодо пред'явлених до неї позовних вимог, вказувала, що вона з 16.01.2009 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , однак не є власником нерухомого на майна та з 2014 року не проживає за місцем реєстрації та не користується послугами, які надає ТОВ «Євро-Реконструкція».

На підтвердження вказаних обставин, ОСОБА_1 було надано до суду першої інстанції її письмові пояснення, заяву ОСОБА_4 від 03.04.2023 року, заяву ОСОБА_5 від 03.04.2023 року, заяву ОСОБА_6 від 03.04.2023 року, заяву ОСОБА_7 від 03.04.2023 року, договір оренди житлового приміщення від 12.09.2014 року за адресою: АДРЕСА_5 , який укладений між орендодавцем ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , додатком № 2 до договору оренди житлового приміщення від 12.09.2014 року, договір купівлі-продажу майнових прав від 18.02.2016 року на квартиру під будівельним номером АДРЕСА_6 , укладений між ТОВ «СБ ЛТД» та ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , заяву ОСОБА_9 від 04.04.2023 року, заяву ОСОБА_10 від 03.04.2023 року, довідку ТОВ «НК Будкомсервіс» за вих. № 2803/01 від 28.03.2023 року, яка видана ОСОБА_1 про те, що вона дійсно проживає зі своєю донькою ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_7 з 01.09.2016 року по теперішній час.

Так, правовідносини між виконавцем послуг з гарячого водопостачання та споживачем - фізичною особою регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та діяли до 22 лютого 2022 року.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору, а споживачем - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а також одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», редакція якого діяла до 9 грудня 2017 року та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Поняття виробника та постачальника комунальних послуг також визначено Положенням про порядок розрахунків за комунальні послуги між виробниками (постачальниками), виконавцями і споживачами послуг водопостачання, водовідведення і теплопостачання в умовах використання засобів обліку споживання води і теплової енергії в житловому фонді та підвищення економічної зацікавленості споживачів у їх встановленні за власні кошти, затвердженим наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 55, відповідно до якого виробниками (постачальниками) холодної і гарячої води та теплової енергії є підприємства і організації, які за договорами надають виконавцям та споживачам комунальні послуги; виконавцями послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають комунальні послуги споживачам (житлово-експлуатаційні та інші організації).

Зазначені норми законодавства чітко визначають, що виконавцями житлово-комунальних послуг є підприємства або організації, які безпосередньо надають житлово-комунальні послуги споживачам.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

10 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про житлово-комунальні послуги» у новій редакції.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тут і далі у редакції від 9 листопада 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - це послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які діяли до 22 лютого 2022 року, (далі Правила) регулювали відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Правилами встановлено, що централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому, відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з розрахунком заборгованості вбачається, що відповідачі своєчасно не вносили плату за послуги постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 84 766 грн. 39 коп., з яких: заборгованість за послуги централізованого опалення за період з 01.10.2014 року по 23.02.2022 року - 32 209 грн. 71 коп., заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.08.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 52 556 грн. 68 коп.

Доказів на спростування наявності заборгованості у вищенаведеному розмірі та належного виконання зобов`язання по сплаті за спожиті комунальні послуги, відповідачами надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 тривалий час у квартирі не проживає і послугами не користується, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції 2017 року, споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

У пункті 29 Правил зазначено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Отже, споживач має право не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг у випадку, якщо він подасть відповідну письмову заяву до надавача послуг та документально оформить свою відсутність в квартирі.

Однак, відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів звернення до ТОВ «Євро-Реконструкція» із заявою про не проживання у квартирі АДРЕСА_3 у спірний період та що вона бажає припинити отримання житлово-комунальних послуг на певний час, зокрема, на час його відсутності за вказаною адресою, а тому підстав для звільнення вказаного відповідача від оплати житлово-комунальних послуг немає.

Надані суду довідки про не проживання ОСОБА_1 у квартирі, не можуть бути підставою для звільнення її від оплати за житлово-комунальні послуги у спірний період, оскільки такі документи вона зобов`язаний була надати до надавача послуг і у спірний період.

Таким чином, висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь позивача заборгованості за надані послуги є законним та обґрунтованим.

При цьому, оскільки апеляційна скарга не містить доводів незаконності рішення суду в частині застосування положень ч. 1 ст. 625 ЦК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для перегляду рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та 3% річних.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді