Провадження №: 2/336/621/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участі: секретаря судового засідання Сайбель К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Хижняк Анастасії Володимирівни до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом в якому зазначав, що перебував у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 . Теперішнього часу шлюб розірваний рішенням суду по справі № 336/5983/22. На підставі рішення суду по справі № 336/5984/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини він сплачує регулярно аліменти на доньку та на утримання колишньої дружини. Також позивач вказав, що він на даний час перебуває в Збройних силах України, захищає територію держави та народ, він регулярно сплачує аліменти, про що свідчить довідка про доходи, видана військовою частиною НОМЕР_1 . В обґрунтування позову він посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 працює, з її слів, навіть без вихідних, отримуючи аліменти від позивача, не надає йому звіт куди вона витрачає ці кошти. Позивач, вважаючи, що відповідачка ОСОБА_2 працює, має стабільний дохід, який перевищує прожитковий мінімум і може забезпечувати себе самостійно, просив суд припинити з ОСОБА_1 стягнення аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 .

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2023 року прийнято до розгляду позову заяву ОСОБА_1 та відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання призначено на 30.11.2023 року.

31.10.2023 року від представника позивача адвоката Хижняк А.В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів (а. с. 37-38).

01.11.2023 року від представника відповідача адвоката Огійченко Євгенії Валеріївни надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та внесення додаткових відомостей для надання доступу до електронної справи (а. с. 41-42).

15.11.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначалося, що позивач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , оскільки його позовні вимоги фактично обґрунтовані домислами та припущеннями про наявність стабільного доходу за яким матір дитини начебто може забезпечувати себе сама. Жодного доказу позивачем не надано. Всі інші обґрунтування позову зводяться до спору між батьками про порядок зустрічі батька та бабусі з дитиною. Представник відповідача вважає, що подання суду доказів, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки в силу положень статей 8485 СК України право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини і від того, чи отримує дружина інший дохід. Посилання позивача на норми права та на Постанову ВСУ від 13.04.2016 року у справі № 6-3066цс15 не можуть бути прийняті судом до обов`язкового застосування, оскільки стосуються інших обставин щодо утримання непрацездатної дружини, яка є інвалідом 1 групи. Тому відповідач просила суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу (а. с. 45-49).

До відзиву відповідач додала копію рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (справа № 336/5983/22) та копію рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.12.2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини (справа № 336/5984/22), на які посилався позивач, обґрунтовуючи свій позов, проте не надав суду копій судових рішень (а. с. 51; 52-53).

30.11.2023 року від представника позивача адвоката Хижняк А.В. надійшло клопотання про виклик свідків, які б мали підтвердити, що відповідачка працевлаштована (а. с. 63-64).

30.11.2023 року у судовому засіданні відбулися технічні проблеми з застосуванням представником позивача засобів відеоконференцзв`язку, тому в силу вимог п. 3 ч. 2 ст.223 ЦПК України судове засідання відкладено на 25.01.2024 року (а. с. 66).

24.01.2024 року від представника позивача адвоката Хижняк А.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю адвоката у іншому судовому засіданні (а. с. 71).

25.01.2024 року ухвалено про завершення підготовчого судового засідання, призначено справу до судового розгляду на 16.04.2024 року (а. с. 74).

12.04.2024 року від представника позивача адвоката Хижняк А.В. надійшла заява про долучення відеодоказів, які містяться на USB-накопичувачі, з яких, за доводами заяви, вбачається, що ОСОБА_4 дійсно працює та навіть сама того не заперечує (а. с. 83-84).

16.04.2024 року слухання справи не відбувалося у зв`язку з тим, що суддя перебував у нарадчій кімнаті по кримінальній справі. Розгляд справи відкладено на 03.06.2024 року.

03.06.2024 року в судове засідання з`явилися представник позивача та свідок ОСОБА_5 .

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншій справі.

Відповідно до припису ч. 8 ст. 223 ЦПК України була допитана свідок ОСОБА_5 , розгляд справи відкладений на 20.08.2024 року.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що є матір`ю позивача. Зазначила, що відповідачка не завжди надає можливість зустрітися з дитиною. На думку свідка, відповідачка має самостійний дохід.

В судове засідання 20.08.2024 сторони не з`явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Частиною 2 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Під час ухвалення рішення суд відповіднодо вимог статті 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, приходить до наступних висновків.

Зі змісту рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (справа № 336/5983/22) вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з 18.01.2020 року по день набрання законної сили вищевказаним судовим рішенням по 22.01.2023 року. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 51).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.12.2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини (справа № 336/5984/22) на підставі статті 84 СК України стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.11.2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років (а. с. 52-53).

У статті 84 СК України, на яку посилався суд при ухваленні рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання, зазначено наступне:

Стаття 84. Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини

1. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

2. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

3. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

4. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

5. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду.

6. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи свій позов про припинення аліментів на утримання колишньої дружини ОСОБА_2 , яка проживає разом із дитиною, позивач ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 працює, з її слів, навіть без вихідних. Отримуючи аліменти від позивача, не надає йому звіт куди вона витрачає ці кошти. Позивач посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 працює, має стабільний дохід, який перевищує прожитковий мінімум, може забезпечувати себе самостійно, тому відсутні підстави для стягнення з нього аліментів на утримання колишньої дружини.

В матеріалах справи знаходиться копія довідки про доходи військовослужбовця ОСОБА_1 , видана за місцем його служби військовою частиною НОМЕР_1 , з якої видно, що позивач ОСОБА_1 має постійний заробіток, загальна сума доходів за період з 1 березня 2023 року по 30 вересня 2023 року становить 386118, 82 грн., з них сплачено аліментів на утримання дитини і дружини в розмірі 77 980, 68 грн. (а. с. 16).

Якщо навіть брати до уваги положення частини 4 статті 84 СК Україні (на які не посилається позивач) стосовно наявності умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу дружині, то о із вищевказаної довідки про доходи ОСОБА_1 видно, що він в змозі надавати таку допомогу, оскільки на забезпечення його матеріальних потреб залишається достатня сума (259051, 01 грн.: 7 міс. = 37007, 29 грн.). Чистий залишок доходу позивача кожного місяця складає 37007, 29 грн., що у 13 разів перевищує щомісячний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (з 01.01.2023 р. - 2684 грн.).

Статтею 85 СК України передбачено припинення права дружини на утримання, а саме: право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини.

Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини.

А тому суд не бере до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 та фото-, відеодокази того, що відповідач має працевлаштування.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на дружину у зв`язку з тим, що його колишня дружина ОСОБА_2 працює, має стабільний дохід, який перевищує прожитковий мінімум і може забезпечувати себе самостійно, є безпідставними, оскільки не грунтуються на вимогах закону, зокрема, суперечать змісту частини 4 статті 84 СК України та не узгоджуються зі змістом статті 85 СК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав для припинення права дружини на утримання.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат, то суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, то судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає відшкодуванню.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За змістом пунктів 1), 2) частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

З огляду на вищевказане суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідачки оплачені нею судові витрати за надання правничої допомоги - у відповідності за актом виконаних робіт № 1 від 07.11.2023 року за договором про надання юридичної допомоги № 01/11-2023 від 01.11.2023 року - у розмірі 4000 грн., що були сплачені ОСОБА_2 адвокату Огійченко Є.В. і що підтверджується квитанцією № 20 від 07.11.2023 року (а. с. 57-59).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 84-85 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-83, 141, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати у сумі 4000 гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України зазначаються такі відомості:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

20.08.24