Справа № 299/7907/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2024 року у складі судді Надопта А.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,-

встановив :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2013 року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 400 гривень щомісячно досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2020 року було частково задоволено позов ОСОБА_8 про збільшення розміру аліментів з відповідача ОСОБА_1 вирішено стягувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1 400 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. 16 лютого 2021 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_9 і після укладення шлюбу взяла прізвище ОСОБА_10 . Старший син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досяг повноліття, а тому аліменти на нього вже не нараховуються до сплати.

Позивач зазначає, що відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, так як вона сама не має можливості в повному обсязі забезпечити дітей всім необхідним. Раніше визначений розмір аліментів на утримання дітей на даний час є недостатнім. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів з урахуванням динаміки прожиткового мінімуму розмір витрат на утримання дітей значно зріс. Також, з віком потреби дітей зростають, що в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема з боку матері, з якою проживають діти на їх утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дітей. Раніше визначений розмір аліментів на утримання дітей на даний час є недостатнім. Відповідач фактично живе в своє задоволення, а всі турботи матеріального забезпечення спільних дітей виконує позивач. Відповідач має значну заборгованість по сплаті аліментів. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дітей, а також виконувати всі інші обов`язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання дітей.

За вказаних обставин, позивач ОСОБА_2 просить збільшити розмір аліментів до 3 500 гривень щомісячно на кожну дитину, але неменше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, стягуваних рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області (по справі №299/1958/20) від 28 грудня 2020 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_14 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що позивач не довела наявність у неї підстав для звернення з даним позовом; судом не взято до уваги на вказані обставини, які викладені ним у відзиві на позовну заяву, а саме що він ніде не працює, доходів не отримує, згідно акту обстеження проживає з двома батьками інвалідами, своїм братом інвалідом 2 групи з дитинства, співмешканкою з трьохрічною дитиною, братом матері інвалідом 2 групи, рідною сестрою та двоюрідною сестрою. Позивачем ніяким чином не спростовано, той факт, що позивач не має заробітку (доходів). Апелянт також звертає увагу, що його співмешканка ОСОБА_15 на даний час також не працює, оскільки здійснює догляд за донькою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Окрім того, зазначає, що після ухвалення рішення з нього стягуються аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відтак, у суду не було жодних доказів, які можуть свідчити про наявність доходу, який дозволяє сплачувати аліменти у встановленому в судовому рішенні розмірі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що зазначений спір є малозначний, а тому дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 19 лютого 2013 року з відповідача ОСОБА_1 було присуджено стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 400 гривень щомісячно досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 28 грудня 2020 року позов про збільшення розміру аліментів задоволено частково та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1 400 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

16 лютого 2021 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_9 і після укладення шлюбу взяла прізвище ОСОБА_10 .

Старший син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже досяг повноліття.

Неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

Ст.51 Конституції Українитаст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 8 Закону України від «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Тобто,стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, що визначають обов`язок батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів»,стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з абз.4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2ст. 182 СК України.

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд повинен враховувати загальні обставини, передбачені законом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України).

Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків, яке виникає з моменту народження дітей і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

З врахуванням зазначеного, доведеним є факт, що матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру .

Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст.155 СК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Задовольняючи частково заявлений позов та збільшуючи розмір стягуваних з апелянта аліментів до 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, суд першої інстанції правильно встановив і врахував, що з моменту присудження аліментів (2021 рік) діти сторін підросли і витрати на їх утримання значно зросли, матеріальне становище одержувача аліментів матері дитини, з якою проживають діти погіршилися, а також врахував інтереси дітей і необхідність за загальним правилом дотримання рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів не можуть бути взяті до уваги, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріальне становище одержувача аліментів, як одна з умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося в сторону погіршення, витрати на утримання дітей значно зросли, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів.

Визначений розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Апелянт є молодою працездатною особою і має обов`язок щодо належного матеріального забезпечення своїх дітей нарівні з позивачкою.

При цьому, спільні діти сторін проживають разом із матір`ю, відтак саме на неї лягає основний тягар по утриманню та вихованню дітей.

Колегія суддів оцінює критично доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що апелянт проживає з двома батьками інвалідами, своїм братом інвалідом 2 групи з дитинства, співмешканкою з трьохрічною дитиною, братом матері інвалідом 2 групи, рідною сестрою та двоюрідною сестрою, оскільки апелянтом жодним належним та допустимим доказом не доведено, що ним здійснюється утримання вказаних осіб. При цьому, з доданого до апеляційної скарги пенсійного посвідчення матері апелянта ОСОБА_17 та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією батька апелянта ОСОБА_18 слідує, що вони є особами з інвалідністю третьої групи, відповідно отримують пенсію і можуть забезпечити свої мінімально необхідні життєві потреби.

Посилання апелянта на те, що його співмешканка ОСОБА_15 на даний час також не працює, оскільки здійснює догляд за донькою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 жодним чином не спростовують обов`язку апелянта, як батька забезпечувати належне утримання своїх дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що після ухвалення рішення з нього стягуються аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання також не беруться до уваги, оскільки, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції. Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків суду, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно дост.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий :

Судді: