УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

секретар судового засідання Арутюнова К.А.,

справа №766/16187/24; провадження №4-с/766/95/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Херсоні цивільну справу за

скаргою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) на дії державного виконавця,

особа дії якої оскаржуються Головний державний виконавець Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденко А.А.(, місцезнаходження: 65036, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34),

заінтересована особа у справі: ОСОБА_2 (РНОКПП: не зазначено, місце реєстрації: АДРЕСА_3 ),-

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне та, -

встановив:

виклад позиції заявника(скаржника)

26 вересня 2024 року скаржник звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просить:

визнати неправомірними дії головного державного виконавця Дніпровського ВДВС у м. Херсоні ПМУ МЮ(м. Одеса) Пхіденко Аліни Адамівни, що пов`язані з невірним розрахунком заборгованості у ВП №61232408 при примусовому виконанні виконавчого листа виданого Херсонським міським судом Херсонської області №766/4692/18 від 13.12.2018 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 аліментів;

зобов`язати головного державного виконавця Дніпровського ВДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) Пхіденко Аліну Адамівну здійснити перерахунок заборгованості у ВП № 61232408 з урахуванням сум аліментів, сплачених боржником в період з листопада 2022 року по квітень 2024 року на загальну суму, визначену у гривнях, що еквівалентно 3550 Євро відносно курсу на день сплати аліментів.

Вимоги скарги обґрунтував нижченаведеними обставинами.

У провадженні Дніпровського ВДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №61232408 з примусового виконання виконавчого листа №766/4692/18, виданого 13.12.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усього заробітку (доходу) боржника.

За боржником у виконавчому провадженні рахується заборгованість зі сплати аліментів більше 3 місяців, станом на 01.09.2024 року у розмірі 166 909,66 грн.

Вказує, що після повномасштабного вторгнення рф на територію України та тимчасової окупації Херсонської області та м. Херсона не мав можливості здійснювати оплату аліментів через виконавчу службу, проте продовжував щомісячно перераховувати стягувачу тверду грошову суму у розмірі 1000 Євро на утримання дитини.

Оскільки особисті збереження ОСОБА_1 фактично знаходяться на зберіганні його матері, перекази здійснювала саме остання ОСОБА_4 за особистим дорученням боржника. ОСОБА_4 перебувала за кордоном, а тому грошові перекази здійснювала через систему MoneyGram, була зазначена відправником та призначення платежу «сплата аліментів за ВП №61232408» не вказувалося. Проте, вказані кошти щомісяця сплачувалися з особистих коштів боржника та за його дорученням в рахунок аліментів на утримання спільної дитини. Більш того, у боржника відсутні будь-які грошові зобов`язання перед стягувачем, крім сплати аліментів. Сплата здійснювалася зі сталою періодичністю, мала постійний характер платежів та рівнозначність сум. Також, всі надіслані кошти були отримані стягувачем за вказаний період, що свідчить про належне виконання боржником обов`язку про сплату саме аліментів.

Листом від 17.09.2024 року державний виконавець відмовила заявнику у перерахунку заборгованості, що обумовило підстави звернення до суду.

виклад позиції особи, дії якої оскаржуються

18.10.2024 року з Дніпровського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) надійшов відзив. За змістом якого державний виконавець просила відмовити у задоволенні вимог за скаргою.

Вказала, що за відомостями з MoneyGram від 31.07.2024 року, переводи коштів здійснювалися ОСОБА_5 , у зв`язку з чим неможливо врахувати дані виплати як погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження №61232408. Вважає, що здійснені державним виконавцем дії в межах виконавчого провадження №61232408 відповідають Закону України «Пров виконавче провадження».

процесуальні дії суду

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.09.2024 року вказана справа передана в провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.09.2024 року прийнято до провадження скаргу, призначено судове засідання по справі на 10.10.2024 року.

У судове засідання учасники справи не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неприбуття у судове засідання суд не повідомили.

У зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання судовий розгляд справи не відбувся, судове засідання у справі призначено на 22.10.2024 року.

15.10.2024 року від скаржника на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі. Вимоги скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

18.10.2024 року від державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Херсоні Аліни Пхіденко на електронну адресу суду надійшов відзив на скаргу та заява про розгляд справи без участі без її участі. Проти вимог скарги заперечувала, просила в їх задоволенні відмовити.

У зв`язку із перебування Головуючого у справі судді в нарадчій кімнаті з розгляду іншої кримінальної справи судове засідання не відбулося. Розгляд справи призначено на 13.11.2024 року.

У судове засідання скаржник не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримав та просив задовольнити.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з урахуванням відзиву на скаргу.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання, місцезнаходження, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125.

За приписами ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи тривалість перебування справи в провадженні суду, та встановлені ст. 450 ЦПК України строки розгляду скарг на дії державних виконавців, враховуючи згоду скаржника та державного виконавця на розгляд справи у їх відсутність, у зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату та час розгляду скарги інших учасників справи, суд вважає за можливе розглянути скаргу ОСОБА_1 , без осіб, що беруть участь у розгляді справи, крім того, за приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними, судом встановлено.

11.02.2020 Головним державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) Алібалаєвою Я.Н. відкрито виконавче провадження ВП 61232408 з примусового виконання виконавчого листа №766/4692/18, виданого 13.12.2018 року Херсонським міським судом Херсонської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усього заробітку (доходу) боржника.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за вих.. №44864 від 18.09.2024 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів у ВП 61232408 станом на 01.09.2024 року становить 166 909,66 грн. У січні-серпні 2024 року аліменти не сплачувалися. Станом на початок 2024 року заборгованість зі сплати аліментів становила 143 353,66 грн.

За відомостями з MoneyGram від 31.06.2024 року ОСОБА_5 у травні, липні, грудні 2022 року, у січні, лютому, квітні, травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2023 року, у січні, квітні, травні, червні 2024 року, здійснювала перерахування грошових коштів на рахунки ОСОБА_6 у загальному розмірі 3550 Євро.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 18.07.1989 року Дніпровським РАЦС м. Херсона ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №593.

Листом від 17.09.2024 року за вих. №44632 в.о. начальника Дніпровського РВ ДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) Грос О. повідомлено заявника про неможливість встановити, що виплати за відомостями з MoneyGram від 31.07.2024 року були здійснені на виконання рішення суду по справі №766/4692/18 ОСОБА_7 , оскільки переводи здійснювалися ОСОБА_5 , неможливо врахувати дані виплати як погашення заборгованості в рамках виконавчого провадження № 61232408.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 ст. 2 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням принципів верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно зі статтею 71 Закону №1404-VIII порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за №489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 14.07.2021 року у справі №753/14154/19 за відсутності відомостей про призначення платежу «аліменти» у документах у підтвердження здійснення платежів, підстави для здійснення перерахунку заборгованості відсутні.

В той же час, у постанові від 26.05.2021 року у справі №569/11466/20 Верховний Суд вказав, що норми права не містять заборони для державного виконавця під час визначення розміру заборгованості по аліментам враховувати суми, які сплачені боржником без призначення платежу. А встановленню підлягає наявність або відсутність інших правовідносин між подружжям, які могли б бути підставою для зарахування спірних сум, не в рахунок погашення заборгованості по аліментам, а в рахунок погашення інших зобов`язань.

У постанові Верховного Суду від 01.06.2022 року у справі №759/4666/20 (провадження №61-19514св21) зазначено, що суди встановили, що боржник не надав доказів, що оспорювані квитанції доводили саме таке призначення платежів як аліменти, враховуючи те, що він визнавав понесення додаткових витрат на дитину. За таких обставин Верховний Суд дійшов переконання, що суди зробили обґрунтований висновок про правомірність дій державного виконавця та невстановлення підстав для задоволення скарги в оскарженій частині.

За обставинами цієї справи, заявник зазначає, що перекази аліментів за його дорученням здійснювала ОСОБА_4 (мати боржника). Остання перебувала за кордоном, а тому грошові перекази здійснювала через систему MoneyGram, була зазначена відправником та призначення платежу «сплата аліментів за ВП №61232408» не вказувалося.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Встановлено, що у всіх платежах, здійснених ОСОБА_5 через систему MoneyGram отримувачем коштів вказана ОСОБА_8 , відомості про призначення платежів відсутні. Державний виконавець правомірно вважав, що оскільки обов`язок зі сплати аліментів судовим рішення у справі №766/4692/18 покладено саме на ОСОБА_1 як батька ОСОБА_9 , 2017 року народження, то і виконувати такий обов`язок має саме боржник. На підтвердження зазначених у скарзі доводів боржником не надано належних та допустимих доказів зокрема того, що він уповноважував матір на сплату аліментів замість нього. Останнім також не надано доказів на підтвердження відсутності між ОСОБА_4 (матір боржника) та ОСОБА_2 будь-яких зобов`язальних правовідносин, на виконання яких мати боржника перераховувала останній грошові кошти. Суд також враховує, що за обставинами цієї справи ОСОБА_5 є бабою ОСОБА_9 , 2017 року народження, а тому, з урахуванням положень СК України, мала передбачені законом підстави направляти грошові кошти від свого імені на рахунок матері онука, а не лише в інтересах боржника.

За встановлених в ході судового розгляду обставин, суд вважає, що доводи ОСОБА_1 на неправомірність дій державного виконавця при здійсненні розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні 61232408 не знайшли свого підтвердження, не можуть однозначно свідчити про сплату ним аліментів у вказаному розмірі та за вказаний період на виконання рішення суду про стягнення аліментів, а в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, вважає за можливе роз`яснити, що зазначені скаржником грошові кошти можуть бути зараховані в рахунок погашення аліментних зобов`язань у виконавчому провадженні у тому числі за заявою стягувача, поданої до державної виконавчої служби у передбаченому Законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 259-261, 353, 447-453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ), на дії державного виконавця, особа, дії якої оскаржуються: Головний державний виконавець Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Пхіденко А.А.(, місцезнаходження: 65036, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34), заінтересована особа: стяувач: ОСОБА_2 (РНОКПП: не зазначено, місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 13.11.2024 року.

СуддяЄ. М. Булах