Справа № 752/7672/24
Провадження № 2/752/4466/24
РІШЕННЯ

Іменем України

06 серпня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Крушельницької Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером :79:443:0011, що становить 0,0153 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером :79:443:0011, що становить 0,0153 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за життя його тітці ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 належало 17/50 часток будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , та земельна ділянка площею 0,0306 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :79:443:0011 на праві спільної сумісної власності, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Після смерті ОСОБА_3 , звернувшись до приватного нотаріуса у встановлений законом строк, за заявою позивача було заведено спадкову справу. 02 серпня 2023 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 17/50 часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 . Однак, в оформленні спадкових прав на земельну ділянку позивачу було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка кадастровий номер :79:443:0011 належала на праві спільної сумісної власності померлій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , другому племіннику, а отже визначити розмір належної померлій частки земельної ділянки неможливо. Таким чином позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :79:443:0011, яка знаходиться під його часткою будинку. Для оформлення спадщини позивачу необхідно поділити земельну ділянку площею 0,0306 га по , що складає по 0,0153 га, щоб оформити свою частину земельної ділянки під будинком та мати доступ до входу на свою частину будинку. Самостійно визначити частку у спадковому майні, яка належить спадкодавцю нотаріус не має можливості, тому рекомендувала звернутись до суду за визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02 травня 2024 року відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні. Призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №40/2022, заведену після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16 травня 2024 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи №40/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

09 липня 2024 року до суду надійшла заява від відповідача у справі ОСОБА_2 про визнання позовних вимог ОСОБА_1 . В заяві зазначив, що спірна земельна ділянка, на якій стоїть будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності між ним та померлою тіткою ОСОБА_3 . Ще за життя ОСОБА_3 не було вирішено питання щодо виділення часток земельної ділянки, якою наразі фактично користується позивач та відповідач. Після спілкування з позивачем та фахівцями БТІ відповідачу стало зрозумілим як буде поділено спірну земельну ділянку площею 0,0306 га, в рівних частинах, з чим цілком погоджується відповідач. Справу просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні.

В підготовче засідання сторони не з`явилися, в заяві про визнання позовних відповідач справу просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в підготовче засідання учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Київ у віці 77 років померла ОСОБА_3 , що вбачається із наданої суду копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25 липня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с.16).

Позивач у справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є двоюрідними братами, мати позивача ОСОБА_4 та батько відповідача ОСОБА_5 - рідні брат на сестра по матері ОСОБА_6 . Померла ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 , та рідна тітка сторін у справі (а.с.85,86-87,88,107,108-109,110,111,112,113-114).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №40/2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , заведена вона на підставі заяви позивача ОСОБА_1 від 08 серпня 2022 року про прийняття спадщини (а.с.21,61-153).

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 , як племінник померлої ОСОБА_3 , відмовляється від прийняття спадщини після смерті тітки за заповітом, а приймає її за законом у встановлений законом строк (а.с.63).

В матеріалах спадкової справи наявний заповіт від 25 листопада 2011 року, посвідчений державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Ловчинською Л.А., за яким ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1 . Заповіт також наявний в Спадковому реєстрі, що вбачається із Інформаційної довідки №69688819 (а.с.72-74,105).

Як зазначено вище, ОСОБА_1 відмовився від прийняття спадщини за заповітом, а прийняв її за законом у встановлений законом строк.

Із заявою про відмову від спадщини за законом в установлений строк звернувся другий племінник померлої ОСОБА_3 - відповідач у справі ОСОБА_2 . В заяві від 20 січня 2023 на ім`я приватного нотаріуса Погуляйко В.А. він повідомив, що відмовляється від належної йому частки спадщини, яка залишилася після смерті його тітки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , позивача у справі (а.с.81).

Згідно інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 19 вересня 2022 року на запит приватного нотаріуса Погуляйко В.А. №78/02-14 від 08 вересня 2022 року, за даними реєстраційних книг Бюро, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності:

-11/50 частки за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності, виданим Московською районною держадміністрацією 15 травня 2001 року (наказ №396) та зареєстрованого в Бюро 13 липня 2001 року за реєстровим №33628/40173;

- 11/25 частки за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Московською районною держадміністрацією 08 травня 2001 року (наказ №396) та зареєстрованого в Бюро 13 липня 2001 року за реєстровим №40173/33628;

- 17/50 частки за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності виданого Московською районною держадміністрацією 08 травня 2001 року (наказ №396) та зареєстрованого в Бюро 13 липня 2001 року за реєстровим №40173/33628 (а.с.23,76,115).

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (приватний будинок) станом на день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в будинку зареєстровані: ОСОБА_3 з 22 серпня 1961 року, ОСОБА_2 з 30 квітня 1986 року, ОСОБА_7 з 08 лютого 1992 року, ОСОБА_8 з 03 вересня 1998 року, ОСОБА_9 з 03 вересня 1998 року та ОСОБА_10 з 30 вересня 1998 року (а.с.92).

Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації розглянуто запит приватного нотаріуса від 25 липня 2023 року №57/02-14 про надання інформації щодо складу зареєстрованих осіб станом на 23 липня 2022 року за адресою: АДРЕСА_3 , з обов`язковим зазначенням прізвищ, імен та по-батькові, дат народження та інші дані зареєстрованих осіб, повідомлено, що у реєстрі територіальної громади м. Києва квартира АДРЕСА_2 відсутня (а.с.94).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №123429 вбачається, що він виданий на ім`я ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999 року №116-1/217, згідно якого їй передається земельна ділянка площею 0,0306 га кадастровий номер: 794430011. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну приватну власність з ОСОБА_2 . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №79-2-00987, що також вбачається і з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :79:443:0011 від 28 вересня 2022 року НВ-022 (а.с.25,26-28,129,130-132).

Також згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №1234230 вбачається, що він виданий на ім`я ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Київської міської ради від 28 січня 1999 року №116-1/217, згідно якого йому передається земельна ділянка площею 0,0306 га кадастровий номер: 794430011. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та передана для обслуговування житлового будинку та господарських будівель у спільну приватну власність з ОСОБА_3 . Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №79-2-00988, що також вбачається і з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :79:443:0011 від 28 вересня 2022 року НВ-022 (а.с.24, 26-28,129,130-132).

02 серпня 2023 року до приватного нотаріуса надійшли заяви від ОСОБА_1 про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на: 17/50 часток будинковолодіння по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0306 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :79:443:0011, яка належала померлій спільно з ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-КВ №123429 (а.с.95,96).

Цього ж дня приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погуляйко В.А. на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на 17/50 часток будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належав останній на підставі Свідоцтва про право власності на будинковолодіння, виданого Московською районною державною адміністрацією м. Києва 08 травня 2001 року, та право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав (а.с.18,19,20,150).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 , на земельну ділянку площею 0,0306 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :79:443:0011, яка належала його тітці ОСОБА_3 , приватним нотаріусом постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено через те, що земельна ділянка належить на праві спільної сумісної власності померлій ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а отже неможливо визначити який саме розмір частки померлої у праві власності на землю (а.с.17,149).

Більше із заявами про прийняття чи відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК).

Згідно зі ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з положеннями ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

За таких обставин, суд вважає, що розмір частки ОСОБА_3 у спільній сумісній власності з ОСОБА_2 на спірне майно, а саме: земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером :79:443:0011, становить - 0,0153 га, що є 1/2 часткою.

За змістом положень ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

За змістом норм ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220, 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини).

В свою чергу, у відповідності до норм ст.ст.1258, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Згідно із ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 67 ЗУ «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

За змістом ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

В судовому засіданні встановлено, що племінник померлої ОСОБА_1 , як спадкоємець п`ятої черги за законом, прийняв спадщину після смерті тітки ОСОБА_3 , оскільки у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідач у справі від прийняття спадщини відмовився у встановлений законом строк на користь позивача.

Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.

Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Неможливість успадкування спадкоємцями майнові права спадкодавця має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права власності на спірні земельні ділянки за позивачем в порядку спадкування за законом.

Як спадкоємець, що прийняв спадщину, ОСОБА_1 , має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право спадкоємця підлягає судовому захисту. Визнання права власності за спадкоємцем на належне спадкодавцю майно буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту його права власності.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером :79:443:0011, що становить 0,0153 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0306 га з кадастровим номером :79:443:0011, що становить 0,0153 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя А.В. Слободянюк