Провадження № 2-з/638/116/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м.Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Теслікова І.І., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мазепи Геннадія Борисовича про забезпечення позову до пред`явлення позову,-

в с т а н о в и в:

06 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Мазепа Г.Б. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якому просить суд забезпечити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в розмірі 55 000 доларів США за договором позики (борговою розпискою) шляхом накладення арешту на все майно, в тому числі грошові кошти, що належить на праві власності ОСОБА_2 в межах суми в розмірі 55 000 доларів США, що станом на момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову складає еквівалент у розмірі 2 276 747,00 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 05.11.2024, та забезпечити позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в розмірі 55 000 доларів США за договором позики (борговою розпискою) шляхом накладення заборони на відчуження майна, яке належить ОСОБА_2 в межах суми в розмірі 55 000 доларів США, що станом на момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову складає еквівалент у розмірі 2 276 747,00 гривень за офіційним курсом НБУ станом на 05.11.2024 р.

В обґрунтування заяви посилався на те, що за договором позики, укладення якого підтверджується борговою розпискою від 23.05.2021, ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 у розмірі 60 000 доларів США на строк 4 роки, який стікає 30.12.2024. При цьому сторони домовились, що кожен рік позичальник має віддавати позикодавцю певну суму, яку узгодили заздалегідь та прописали в борговій розписці. Однак відповідач зобов`язань по борговій розписці не виконував з 2021, і по цей день ОСОБА_1 не отримував від ОСОБА_2 ніяких коштів не отримував по борговій розписці. Вважають, що дана обставина є підставою для примусового стягнення з ОСОБА_2 суми боргу.

Вказана розписка була власноруч складена та підписана відповідачем в присутності його дружини - ОСОБА_3 та в присутності 2-х свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які в разі необхідності, можуть з`явитися до суду під час розгляду справи по суті та підтвердити факт складання відповідачем вказаної розписки.

Заздалегідь, сторони домовились, що ОСОБА_2 поверне позичену суму частинами у відповідності до такого графіку: 30.07.2021 р. 10 000 доларів США; 30.12.2021 р. 10 000 доларів США; 30.12.2022 р. 15 000 доларів США; 30.12.2023 р. 20 000 доларів США; 30.12.2024 р. 5 000 доларів США.

Таким чином, на сьогодні позичальник мав би повернути позикодавцю вищезазначені суми за 2021, 2022, та 2023 р., що склало б 55 000 доларів США.

Однак станом на сьогодні ОСОБА_1 ніяких коштів від відповідача не отримував.

Отже, позовними вимогами ОСОБА_1 будуть: стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики, наявність якого підтверджується борговою розпискою від 23.05.2021р. в розмірі 55 000 доларів США.

Ціна позову станом на момент звернення до суду з цією заявою про забезпечення позову поданої в порядку п.1 ч.1 ст.152 УПК України, складає 55 000,00 доларів США, що є еквівалентом суми у розмірі 2 276 747,00 гривень по офіційним курсом НБУ станом на 05.11.2024.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що невжиття таких заходів забезпечення позову, про як просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду, адже Відповідач може уникати виконання судового рішення в цій справі, до моменту ухвалення такого рішення шляхом відчуження майна, що йому належить на праві приватної власності, позбавляючись грошових коштів зі своїх рахунків, тощо.

Разом із тим, враховуючи предмет позову та захід забезпечення позову, відсутність підстав щодо існування розміру збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову, слід прийти до висновку, що на даній стадії, зустрічне забезпечення не є обов`язковим.

Вважають, що в даному випадку наявні підстави для забезпечення права позивача на забезпечення позову в розумінні положень ст.149 ЦПК України.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя дійшов наступних висновків.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, видами забезпечення доказів є:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

За змістом частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 6 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановлення судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просив заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі, для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Мотиви поданої заяви зводяться до того, що у разі відчуження ОСОБА_2 майна яке йому належить унеможливить виконання рішення суду по справі і тому вважає за необхідне застосувати забезпечення позову, щоб в подальшому уникнути ускладнення при виконанні рішення суду.

Разом з тим, позивачем та його представником не конкретизовано на яке саме майно відповідача вони просить накласти арешт та не зазначили майно яке на праві власності належить відповідачу.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Виходячи з характеру заявлених позовних вимог, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Суддя вважає, що відсутні причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто об`єктивні обставини та (або) припущення щодо обставин, що несуть реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, тобто вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

У цивільному судочинстві відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Так, суду не було надано доказів, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі невжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутня обґрунтованість такого припущення.

Крім того, суду не було надано доказів, що обраний позивачем захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, з урахуванням того, що позивачем взагалі не зазначено яке майно належить ОСОБА_2 , та що у разі його застосуванню буде забезпечено: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками.

Виходячи з того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду не вбачається.

Заявником взагалі не зазначено на яке саме майно накласти арешт, та не обґрунтовано, яким чином невжиття обраних заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення суду про стягнення заборгованості.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.151,152, ЦПК України , суд ,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Мазепи Геннадія Борисовича про забезпечення позову до пред`явлення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів в порядку ч. 2 ст.261, ст.354 ЦПК України.

Суддя: І.І.Теслікова