ПОСТАНОВА

Іменем України

28 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/1071/24

провадження № 22-ц/4809/1611/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

відповідач ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року у складі головуючого судді Голосеніної Т. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яким просив:

стягнути солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача в якості повернення боргу, дострокового повернення позики, відсотків та штрафу за договором позики у розмірі 13969573, 82 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 червня 2023 року між позивачем та відповідачами було укладено договір позики, відповідно до умов якого останні отримали від позивача 6 984 786,91 грн.

Пунктом 2 договору позики передбачено, що повернення отриманої суми за бажанням позичальника може мати місце протягом трьох років рівновеликими частинами, але останній внесок повинен бути зроблений не пізніше 09 червня 2026 року.

Договором позики передбачена сплата позичальником відсотків за користування позикою у розмірі 5 % на місяць на суму залишку заборгованості. Щомісячний платіж за договором позики повинен бути здійснений у період з 15 по 20 число у розмірі не менше 550 000,00 грн. У разі прострочення сплати щомісячного внеску позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 10 % від отриманої за договором позики суми. При порушенні позичальником зобов`язань по поверненню сум, передбачених п.п. 2, 3, 3.1, 3.2 договору позики, позичальник сплачує відсотки у розмірі 10 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Розраховані відсотки сплачуються позичальником окремо понад суму щомісячного платежу разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу.

Жодних грошових коштів ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позивачу не повернули.

Сума основного неповернутого боргу залишилась у розмірі 6 984 786,91 грн.

Оскільки відповідачі не виконують своїх обов`язків, передбачених договором позики, позивач має право достроково вимагати повернення позики з виплатою відсотків від суми боргу у розмірі 10 % від суми залишку непогашеної заборгованості та сплати штрафу у розмірі 10 % за невиконання умов договору.

Згідно розрахунків позивача, сума штрафу становить 698 478,69 грн, а розмір відсотків 6 286 308,22 грн.

Загальна сума заборгованості за договором позики становить 13 969 573,82 грн, яку позивач просить солідарно стягнути з відповідачів, крім того просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 15 140,00 грн.

Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року провадження в справі в частині позовних вимог до ОСОБА_6 закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (а.с.74).

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої присутності. Зазначили, що проти рішення не заперечують та визнали позовні вимоги в повному обсязі (а.с.67, 69,71).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року задоволено частково позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 червня 2023 року у сумі 13 271 095,13 грн, з яких 6 984 786,91 грн сума боргу за договором позики, 6 286 308,22 грн проценти за користування позикою; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 14 383,00 грн в рівних частках по 3 595,75 грн з кожного.

Враховуючи наявні в справі докази, те, що між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики, внаслідок порушення позичальниками умов такого договору утворилась заборгованість, суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині стягнення суми позики у розмірі 6 984 786,91 грн та процентів за користування відповідачами грошовими коштами за період з 09 червня 2023 року по 01 березня 2024 року у сумі 6 286 308,22 грн

Посилаючись на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу за прострочення виконання зобов`язання з повернення позики (всієї суми або її частини) у розмірі 698 478,69 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє адвокат Сердюк Олександр Олександрович, подали до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставлять питання про скасування рішення від 12 вересня 2024 року Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області по справі 398/1071/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів за договором позики від 09.06.2023 року у сумі 13 969 573,82 грн та судових витрат, в частині стягнення грошових коштів за договором позики від 09 червня 2023 року у сумі 13 969 573,82 грн.

В обґрунтування мотивів оскарження зазначено, що апелянти не були належним чином повідомлені про розгляд справи, у зв`язку з чим були позбавлені можливості заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

ОСОБА_3 у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України майже постійно мешкає у Естонії, і на дату, яка зазначена як дата укладання договору між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , як позикодавцями, та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як позичальниками перебувала за межами України. Тобто фізично не могла підписувати документи 09 червня 2023 року. Що прямо вказує на те що підписи на договорі були підроблені.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у складі в/ч НОМЕР_1 Національної Гвардії України, перебуваючи на посаді офіцера секції розвідки.

Таким чином ОСОБА_5 фізично не міг приймати участі у підписанні договору та отримати гроші 09 червня 2023 року.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника апелянтів адвоката Сердюка О. О., який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, наполягав на їх задоволенні, позивача, який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції та заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню в оскарженій частині, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

09 червня 2023 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , як позикодавцями, та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як позичальниками, був укладений договір позики, що підтверджується самим договором позики та розпискою про отримання грошових коштів.

Відповідно до умов договору позики, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 передали ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 6 984 786,91 грн, які позичальники зобов`язались повернути протягом трьох років рівновеликими частинами.

Останній платіж повинен бути здійснений не пізніше 09 червня 2026 року (п.п. 1, 2 договору позики).

Позичальники зобов`язались сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 5 % на місяць на суму залишку заборгованості (п. 3 договору позики).

Розмір щомісячного платежу повинен бути не менше 550 000,00 грн, який повинен бути сплачений у період з 15 по 20 число (п. 3.1 договору позики).

У разі прострочення щомісячного платежу, позичальники виплачують кредитору штраф у розмірі 10 % від позиченої суми (п. 3.2 договору позики).

При порушенні позичальниками зобов`язань по поверненню сум, передбачених п.п. 2, 3, 3.1, 3.2 договору позики, позичальники сплачують відсотки за користування у розмірі 10% на місяць, розрахованих від цього суми залишку непогашеної заборгованості.

Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальниками окремо понад зазначену у п. 3 суму щомісячного платежу разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу (п. 4.1 договору позики) (а.с.41).

В самому договорі позики міститься розписка від 09 червня 2023 року, в якій зазначені відповідачі та проставлені їх підписи, вказано, що вони отримали від ОСОБА_1 за договором позики від 09 червня 2023 року гроші в сумі шість мільйонів дев`ятсот вісімдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 91 копійку (а.с.41 зворот).

Додаткові докази, подані під час розгляду справи в апеляційному суді.

В судовому засіданні, через систему ВКЗ представником відповідачів було подано нові докази у справі: копію довідки головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби №19-79138/18/24 від 13.11.2024 щодо перетинання ОСОБА_8 державного кордону України та копію довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України №2940 від 09 липня 2024 року виданої сержанту ОСОБА_5 (а.с.153-154).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст.ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК Українив апеляційній скарзі мають бути зазначені клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Оскільки адвокат Сердюк О. О., який діє інтересах відповідачів у справі, в порушення наведених норм процесуального права, не заявив в апеляційній скарзі мотивованого клопотання про дослідження додатково поданих доказів, не долучив ці докази до апеляційної скарги, хоча мав таку можливість, пропустив визначений законом строк для подачі таких доказів, апеляційний суд не приймає до уваги вказані докази та здійснює розгляд апеляційної скарги за наявними в справі матеріалами.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник відповідачів посилався на те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм процесуального права, а саме без належного повідомлення учасників справи, зокрема ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання проводиться судом, відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення учасника справи про час і місце розгляду справи у даному випадку може свідчити лише розписка.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи (а. с. 43). Підготовче судове засідання призначено на 06 червня 2024 року.

ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за зареєстрованим місцем їх проживання направлено судові повістки (а.с.48-50), відомості про отримання яких в матеріалах справи відсутні.

Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, 06 червня 2024 року розгляд справи не відбувся (а.с.54). Наступне судове засідання призначено на 26 червня 2024 року. Учасникам справи направлено судові повістки (а.с.56,59,60)

26 червня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 13 серпня 2024 року.

Учасникам справи за їх зареєстрованою адресою направлено судові повістки (а.с.63,64,66).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів про отримання відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 судових повісток, зокрема і судових повісток про розгляд справи 12 вересня 2024 року, що свідчить про відсутність доказів на підтвердження належного повідомлення відповідача.

Крім того, матеріали справи взагалі не містять доказів про отримання відповідачами процесуальних документів, які були направлені на їх адресу судом.

Враховуючи викладене, в матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про судове засідання, призначене на 12 вересня 2024 року, в якому ухвалено оскаржуване рішення.

За приписами п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищезазначеного до уваги не взяв, розглянув справу за відсутності відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , щодо яких відсутні докази належного повідомлення про дату, час і місце засідання суду; суд розгляд справи не відклав, причини неявки відповідачів в судове засідання не з`ясував.

Наведені вище обставини свідчать про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідачів.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Вирішуючи спір по суті вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, колегія суддів враховує таке.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто сторона в справі сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року в справі № 369/11450/19 вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 388/1354/17-ц зазначив, що письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Як встановлено матеріалами справи, 09 червня 2023 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , як позикодавцями, та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як позичальниками, був укладений договір позики, що підтверджується самим договором позики та розпискою про отримання грошових коштів.

Відповідно до умов договору позики, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 передали ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 6 984 786,91 грн, які позичальники зобов`язались повернути протягом трьох років рівновеликими частинами.

Останній платіж повинен бути здійснений не пізніше 09 червня 2026 року (п.п. 1, 2 договору позики).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини за договором позики, внаслідок порушення позичальниками умов такого договору утворилась заборгованість.

Відповідачами в апеляційній скарзі не вказано об`єктивних, обгрунтованих тверджень та доказів на спростування існування між сторонами договірних правовідносин.

Хоча в апеляційній скарзі і зазначено про те, що зокрема апелянти не укладали договір позики з позивачем та не отримували від нього жодних коштів, проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності існування договірних правовідносин матеріали справи не містять.

Згідно умов договору позики, позичальники зобов`язались сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 5 % на місяць на суму залишку заборгованості (п. 3 договору позики).

Розмір щомісячного платежу повинен бути не менше 550 000,00 грн, який повинен бути сплачений у період з 15 по 20 число (п. 3.1 договору позики).

У разі прострочення щомісячного платежу, позичальники виплачують кредитору штраф у розмірі 10 % від позиченої суми (п. 3.2 договору позики).

При порушенні позичальниками зобов`язань по поверненню сум, передбачених п.п. 2, 3, 3.1, 3.2 договору позики, позичальники сплачують відсотки за користування у розмірі 10% на місяць, розрахованих від цього суми залишку непогашеної заборгованості.

Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються позичальниками окремо понад зазначену у п. 3 суму щомісячного платежу разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу (п. 4.1 договору позики) (а.с.41).

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-36цс14.

У даному випадку договором позики від 09.06.2023 визначено розмір процентів за користування грошовими коштами, порядок та умови їх нарахування.

Згідно ст.ст.540, 541 ЦК України, якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Надаючи спільно грошові кошти у позику, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 за договором позики діяли як солідарні кредитори.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 4 ст. 542 ЦК України у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. Виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов`язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.

Згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджено Законом України 2102-ІХ, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022року.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічної думки дійшов Верховний Суд в ухвалі від 03.08.2023 р. у справі № 296/5648/22.

Виходячи із вищевикладеного, у суду відсутнітні підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача штрафу за прострочення виконання зобов`язання з повернення позики (всієї суми або її частини) у розмірі 698 478,69 грн.

Згідно розрахунку позивача, який не оспорюється сторонами, розмір відсотків за користування позикою становить 6 286 308,22 грн.

За викладеного, наявні підстави для задоволення позову в частині стягнення суми позики у розмірі 6 984 786,91 грн та процентів за користування відповідачами грошовими коштами за період з 09 червня 2023 року по 01 березня 2024 року у сумі 6 286 308,22 грн.

Взявши до уваги те, що відповідачі не виконують умов укладеного з позивачем договору позики, грошові кошти позикодавцю не повернули, що відповідачі зобов`язані сплатити позивачу суму основного боргу та суму відсотків за користування грошовими коштами.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Відповідачі не надали суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з неправильним застосуванням судом норм процесуального права права, на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики.

Рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позикив апеляційному порядку не оскаржується, тому в цьому апеляційному провадженні не переглядається.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, здійснює розподіл судових витрат за результатами розгляду справи в суді першої інстанції.

Частиною 1статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 14 383,00 грн в рівних частках по 3 595,75 грн з кожного ((6 984 786,91 + 6 286 308,22) / 13 969 573,82 х 15 140,00 / 4).

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє адвокат Сердюк Олександр Олександрович, задовільнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2024 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики.

Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09червня 2023 року у сумі 13 271 095,13 грн, з яких 6 984 786,91 грн сума боргу за договором позики, 6 286 308,22 грн проценти за користування позикою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого ним судового збору в рівних частках по 3 595,75 грн з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник