Справа №333/6704/24
Провадження №2-о/333/448/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про видачу обмежувального припису, -

встановив:

31.07.2024 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно її колишнього чоловіка ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що з 26.10.2012 року по 17.02.2022 року вона та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилося двоє синів (2015 та 2018 року народження).

У період шлюбу ОСОБА_3 поступово став мінятися та здійснювати щодо заявниці психологічне насильство, ступінь застосування якого з часом зростала. Крім того, два рази ОСОБА_3 застосував до неї фізичне насильство.

Такі дії ОСОБА_3 змусили ОСОБА_1 припинити з останнім фактичні шлюбні відносини, змінити разом з дітьми місце проживання та офіційно розірвати шлюб.

09.07.2024 року ОСОБА_3 запропонував їй укласти договір і віддати йому на виховання одного з синів, мотивувавши це бажанням отримати відстрочку від призову на військову службу. ОСОБА_1 відмовила йому, оскільки добровільно не розлучиться з дітьми.

Після цього, у період з 10.07.2024 року по 18.07.2024 року, ОСОБА_3 здійснив психологічний тиск на неї чисельними повідомленнями в месенджерах.

18.07.2024 року ОСОБА_3 зателефонував дітям та повідомив, що завітає до них. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заздалегідь погодили, що зустріч буде відбуватися тільки у присутності заявниця у м. Кропивницькому, де остання тимчасово як внутрішньо переміщена особа проживала разом із дітьми.

Однак під час зустрічі, рухаючись учотирьох в автомобілі ОСОБА_3 до парку, у останнього різко змінився настрій, він зупинив автомобіль біля магазину «АТБ» і почав силоміць витягати її з машини, вимагаючи залишити його наодинці з дітьми. Оскільки заявниця намагалася викликати поліцію, ОСОБА_3 застосовуючи силу, вихопив у неї мобільний телефон та щосили жбурнув його на бетонну плитку. Після цього заявниці вдалося визволити дітей з машини, які перебували в наляканому агресивною поведінкою батька стані.

Поведінка ОСОБА_3 викликає у ОСОБА_1 страх за свою та дітей безпеку, емоційну невпевненість, відчуття незахищеності, сильне психологічне пригнічення та виснаження.

Тому відразу після початку насильства ОСОБА_1 почала звертатися до поліції з відповідними заявами (про застосування домашнього насильства) від 12.07.2024 року та 18.07.2024 року.

ОСОБА_1 також зазначає, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 є забезпеченою особою, за останні двадцять місяців останній сплачував щомісяця в середньому лише 1425 грн. аліментів на одну дитину, у зв`язку з чим державний виконавець 25.07.2024 року нарахував йому борг за аліментами на двох дітей у розмірі 44 848,08 грн.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис, за яким: заборонити ОСОБА_3 перебувати ближче 100 метрів від її місця проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 (так як вона вже повернулася до м. Запоріжжя); наближатися на відстань 50 метрів до неї; вести листування, телефонні переговори та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Ухвалою суду від 31.07.2024 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав заяву з підстав зазначених у ній, додавши, що ОСОБА_3 вважає свою поведінку нормальною, не визнає самого факту насильства, вказує на те, що конфлікт відбувся фактично через ненадання ОСОБА_1 права на спілкування з дітьми без її участі. Коли ОСОБА_3 почав через смс-повідомлення намагатися вплинути на ОСОБА_1 та писав останній образливі на її адресу вислови, заявниця попередила заінтересовану особу про звернення до правоохоронних органів у разі продовження такої поведінки. Коли ОСОБА_3 почав йому особисто надсилати смс-повідомлення у месенждері, то він також його попередив про можливе притягнення до відповідальності за таку поведінку. Але навіть такі попередження не зупинили ОСОБА_3 , який після цього застосував фізичне насильство до ОСОБА_1 . Заінтересована особа вказує, що фактично конфлікт пов`язаний із його участі у вихованні дітей, що він діє тільки в інтересах дітей, хоча це не відповідає дійсності, так як ОСОБА_3 дуже рідко приїжджає до дітей і його заборгованість по аліментам складає більше 40 000 грн., враховуючи, що він має оплачувану роботу, рухоме та не рухоме майно.

Стосовно запропонованих у заяві заходів, він вважає, що їх необхідно застосувати на максимально можливий термін 6 місяців, так як інший термін (більш короткий) не буде ефективним. Враховуючи, що ОСОБА_3 рідко приїжджав до дітей, то вказаний строк тільки позитивно вплине на стосунки між сторонами та заінтересованої особи та дітьми. Він не вбачає щодо них порушень, якщо застосовані судом заходи унеможливлять зустрічі ОСОБА_3 з дітьми впродовж вказаного строку.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що вона зі ОСОБА_3 домовлялися, що його зустрічі з дітьми будуть проходити тільки в її присутності. 18.07.2024 року вони вона на зустріч з батьком привела дітей та вони усі разом їхали і спокійно розмовляли. Несподівано для неї ОСОБА_3 зупинився та почав виштовхувати її з автомобіля, зазначаючи, що він буде без неї проводити час з дітьми. Вона казала, що їй боляче, однак ОСОБА_3 ніяким чином не реагував. Заявниця намагалася викликати поліцію, проте ОСОБА_3 вихопив в неї телефон та з силою кинув об бетонну плитку, при цьому на його обличчі була усмішка. Враховуючи, що вона на той час перебувала з дітьми у м. Кропивницькому, родичів та знайомих у цьому місці не було, тому у той день вона фактично залишилася без засобів зв`язку і не могла навіть комусь подзвонити за допомогою. Раптова агресія ОСОБА_3 дуже налякала її та дітей: останні кричали та прохали зупинитися. На цей час вона переживає за свою небезпеку. Після цього випадку вона постійно нервує та погано спить, зверталася за допомогою до лікаря-невролога. Цей випадок також негативно відобразився на поведінці дітей, які також стали заляканими та нервовими, погано сплять.

Заінтересована особа ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису, пояснивши, що ОСОБА_1 завжди маніпулює та створює конфліктні ситуації.

Усе листування з ОСОБА_1 направлено лише для можливості спілкуватися з дітьми, дізнатися про стан їхнього здоров`я, тому що інших засобів комунікації у нього з дітьми немає, враховуючи, що вони проживають в іншому місці. Жодних образ на її адресу у листуванні, яке долучено до матеріалів справи, він не висловлював. Можливо і були образливі слова, але не на адресу ОСОБА_1 , а цей вислів стосувався усіх жінок. Направлення до представника заявниці великої кількості фотознімків у месенджері, з яких вбачається його спілкування з дітьми, він пояснює тим, що хотів довести про належне ним виховання своїх дітей.

На відеозапису про події 18.07.2024 року також зафіксовано, що він бажає провести час з дітьми без участі ОСОБА_1 , на що остання категорично заперечує. Вона сама спровокувала ситуацію. Фізичного насильства жодного не було, так як він намагався дуже обережно допомогти ОСОБА_1 вийти з автомобіля, взявши її за руку, а прибирав її ногу, так як вона впиралася і не бажала покидати салон автомобіля. Мобільний телефон ОСОБА_1 , який постійно перебував у її руках біля його обличчя, він розбив у зв`язку з тим, що йому здалося про намір останньої цим телефоном його вдарити. В той день, по дорозі до м. Кропивницького (де заявниця проживала з дітьми), він дізнався, що ОСОБА_1 на нього написала декілька заяв до поліції, тому вирішив, що з дітьми буде зустрічатися без останньої, щоб не провокувати сварку.

Дійсно останнім часом він мало спілкувався з дітьми, так як посварився з ОСОБА_1 та вона фактично намагалася його усунути від спілкування з дітьми. Аліменти він сплачував, враховуючи рішення суду. Коли дізнався, що у нього виникла заборгованість по аліментам, відразу її погасив. Ця заборгованість виникла через те, що рішення суду було прийнято про сплату аліментів не з моменту винесення рішення, а з дати подання позову ОСОБА_1 .

Вислухавши доводи та пояснення заявника та її представника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.

Судом встановлено, що 26.10.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, остання змінила прізвище на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1019.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, актовий запис №128, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис №478.

17.02.2022 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто з останнього аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, починаючи з 17.11.2021 року і до досягнення повноліття дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_6 , виданого Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому ПМУМЮ (м. Одеса), актовий запис №2.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В даному випадку ОСОБА_1 , враховуючи її відносини із ОСОБА_10 (колишнє подружжя), є належною заявницею.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що відносно неї ОСОБА_3 застосував психологічне та фізичне насильство. На цьому заявниця наполягала і під час судового розгляду.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Як доказ вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства відносно неї, ОСОБА_1 вказала на факти її звернення до органів поліції із відповідними заявами, у результаті розгляду яких працівники поліції склали два протоколи про адміністративні правопорушення.

Дійсно, 12.07.2024 року та 18.07.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із заявами про застосування до неї домашнього насильства ОСОБА_3 .

Так, у вказаних заявах ОСОБА_1 вказала про здійснення відносно неї впродовж 10.07 18.07.2024 року психологічного насильства шляхом надсилання у месенджері «Telegram» смс-повідомлень та про застосування відносно неї фізичного насильства 18.07.2024 року у м. Кропивницькому, тобто щодо фактів, зазначених у заяві про видачу обмежувального припису.

Зазначені заяви ОСОБА_1 були зареєстровані у журналі єдиного обліку, під час перевірки працівниками поліції було проведено спілкування з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . У подальшому, було встановлено, що у діях останнього вбачаються ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та відносно останнього були складені відповідні протоколи про адміністративне правопорушення. Також, із ОСОБА_3 було проведено профілактичну бесіду щодо недопущення домашнього насильства у майбутньому.

На цей час складені працівниками поліції протоколи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_3 не розглянуті судом.

Водночас, суд звертає увагу, що саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09.06.2022 року у справі справа № 216/4309/21.

Тому, в даному випадку суд не приймає вказані звернення ОСОБА_1 як належні доказі застосування до неї насильства з боку заінтересованої особи.

Також, на підтвердження факту домашнього насильства, заявниця надала до суду відеозапис подій 18.07.2024 року. ОСОБА_3 також надав відеозапис із звукозаписом з відеореєстратора, встановленого в автомобілі у момент зазначеної події.

Аналіз вказаних відеозаписів свідчить про те, що ОСОБА_3 агресивно себе поводив відносно ОСОБА_1 : хапав та штовхав заявницю; намагався насильно, проти її волі вивести із салону автомобіля, після чого вихопив у неї з рук мобільний телефон та кинув його об бетонну плитку, таким чином повністю пошкодивши пристрій.

Крім того, сторона заявниці надала до суду роздруківку смс-повідомлень від ОСОБА_3 , адресовані ОСОБА_1 . Про наявність вказаної переписки заінтересована особа не заперечувала. Аналіз направлених ОСОБА_3 на адресу заявниці смс-повідомлень свідчить, про наявність в них словесних образ та приниження: «…для того і заводила дітей, щоб качати права і відчувати себе в небезпеці», «…що ти можеш по суті кому запропонувати: вірність чи працелюбність, може повагу чи чесність», «…в безпеці та комфорті як люди жила, строїла своє життя, не як Обуза», «ти не краща.. за матір от чесно! Ні в одному плані. Гуляща та не путьова, терпів батько напевно, але виховав таку ж!».

З пояснень ОСОБА_1 вбачається, що вона після отримання вказаних образливих смс-повідомлень, спричинили у неї емоційну невпевненість та відчуття незахищеності.

У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.

Вважаю, що в даному випадку відеозаписи та роздруківка смс-повідомлень є належними доказами у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до ст. 21-5 вказаного Закону, обмежувальним приписом встановлюються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього таких обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Отже, в результаті аналізу наданих до суду матеріалів, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 вчинив діяння фізичного та психологічного насильства.

Тривалість та системність протиправної поведінки ОСОБА_3 , а також його відношення до цього (не вбачає у цьому будь-яких порушень; вважає, що діє у межах дозволеної поведінки) підтверджує вірогідність вчинення останнім психологічного та фізичного насильства щодо заявниці, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

При цьому наявність тривалого конфлікту та непорозумінь між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є очевидним, тому суд дійшов висновку про те, що заявником доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Посилання ОСОБА_3 на те, що між ним та заявником склалися конфліктні відносини щодо участі у вихованні і спілкуванні з їх спільними малолітніми дітьми, не свідчить про наявність у нього права на вчинення протиправних дій відносно ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_3 про те, що заявниця перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, чим викликала у нього недовіру до останньої та ОСОБА_1 провокувала на конфлікт, на увагу не заслуговують, оскільки правовідносини щодо участі у вихованні і спілкуванні з малолітніми дітьми, у тому числі, щодо усунення перешкоди у спілкуванні з дітьми, сторони мають вирішувати виключно у встановленому законом порядку, а не шляхом вчинення протиправних дій відносно іншого з батьків дітей.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

В постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №756/2072/18 зазначено, що обмежувальний припис є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав щодо дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, факти застосування психологічного та фізичного насильства, вірогідність його продовження (тобто наявність певних ризиків), зумовлюють необхідність частково задовольнити заяву ОСОБА_1 у частині видачі обмежувального припису у вигляді заборони ОСОБА_3 перебувати ближче 100 метрів від місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , наближатися на відстань 10 метрів до неї та вести листування з нею, строком на два місяці.

Застосовуючи такі заходи впливу суд приймає до уваги, що на цей час сторони не надали до суду рішення органу опіки та піклування або судове рішення, яким би встановлювалося порядок участі заінтересованої особи у вихованні дітей, тобто на цей час це відбувається за погодженням сторін.

Звертаю увагу, що в даному випадку рішення суду не повинно впливати на право ОСОБА_3 приймати участь у вихованні дітей, враховуючи що відсутні факти домашнього насильства відносно дітей з боку останнього.

Так як у судовому засіданні було встановлено, що сторони спілкуються з приводу виховання дітей напрямку (без допомоги третіх осіб), вважаю, що телефонні переговори між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в даному випадку це єдиний спосіб комунікації між батьком та дітьми і задоволення вимоги заявниці про заборону заінтересованої особи вести телефонні переговори з нею може спричини розрив сімейних зв`язків, що не спрямовано на «захист інтересів дітей».

Вважаю, що у даному випадку визначені судом заходи ефективно забезпечать мету їх застосування та не зможуть обмежити право ОСОБА_3 на участь у вихованні дітей.

Крім того, на думку суду, відсутні підстави для задоволення вимоги заявниці щодо визначення максимального строку застосування обмежувального припису, так як 2 місяці є достатнім строком, він є пропорційним діям та ризикам заінтересованої особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), заінтересована особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис строком на два місяці, яким:

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувати ближче 100 (ста) метрів від місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наближатися на відстань 10 (десяти) метрів до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вести листування з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити ВП №4 ГУНП в Запорізькій області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис ( ОСОБА_3 ) на профілактичний облік, а також районну адміністрацію по Комунарському району Запорізької міської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод