Справа № 720/3377/24
Провадження № 2/720/1115/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року суддя місцевого Новоселицького районного суду Чернівецької області Ляху Г.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення дитини на самостійному вихованні та утриманні батька, -

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій просив розірвати шлюбу між сторонами та залишити їх малолітню дитину ОСОБА_3 проживати разом із ним, на його самостійному вихованні та утриманні.

04 грудня 2024 року позивач звернувся до суду із заявою про відкликання вказаної позовної заяви, посилаючись на п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Вивчивши матеріали позовної заяви та заяву про її відкликання, суд прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 згідно п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви.

Зважаючи, що ОСОБА_1 відкликана позовна заява, вона має бути повернута йому до відкриття провадження у справі.

Одночасно, до ОСОБА_1 має бути застосовано заходи процесуального примусу у виді штрафу за зловживанням його процесуальними правами, виходячи з наступного.

Судом з`ясовано, що 28 листопада 2024 року ОСОБА_1 подав до Новоселицького районного суду позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій просив розірвати шлюбу між сторонами та залишити їх малолітню дитину ОСОБА_3 проживати разом із ним, на його самостійному вихованні та утриманні.

Дану позовну заяву було зареєстровано в автоматизованій системі документообігу суду «Д3» та розподілено судді Павлінчуку С.С. з присвоєнням єдиного унікального номеру 720/3342/24.

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 скеровано до суду заяву про відкликання позовної заяви № 720/3342/24 у зв`язку із помилковою подачею на підставі п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Одночасно із відкликанням вказаної позовної заяви, 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 через канцелярію суду повторно вдруге подав до суду аналогічну позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яка розподілено між суддями та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи передана для розгляду головуючому судді Ляху Г.О. з присвоєннями єдиного унікального номеру 720/3359/24.

02 грудня 2024 року ОСОБА_1 скеровано до суду заяву про відкликання позовної заяви № 720/3359/24, посилаючись на п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 втретє подав до суду аналогічну позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якій просив розірвати шлюбу між сторонами та залишити їх малолітню дитину ОСОБА_3 проживати разом із ним, на його самостійному вихованні та утриманні.

Подану втретє ОСОБА_1 позовну заяву було зареєстровано та розподілено між суддями, та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи передана для розгляду головуючому судді Ляху Г.О. з присвоєннями єдиного унікального номеру 720/3377/24.

03 грудня 2024 року ОСОБА_1 скеровано до суду заяву про відкликання втретє поданої позовної заяви № 720/3377/24, посилаючись на п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

З викладеного вбачається, що за короткий проміжок часу (протягом 3 робочих днів) ОСОБА_1 було подано до Новоселицького районного суду три аналогічні позовні заяви про розірвання шлюбу, які відкликалися ним наступного дня після їх автоматизованого розподілу суддям.

Слід зазначити, що 29 листопада 2024 року та 03 грудня 2024 року позови про розірвання шлюбу були подані до суду до вирішення заяв про відкликання раніше поданих аналогічних позовних заяв.

Позови, які подавалися позивачем ОСОБА_1 є ідентичними та такі дії не можуть бути розцінені як помилкова реалізація права на пред`явлення позову, а отже, це свідчить про свідоме звернення з тотожними позовами, що очевидно виходить за межі добросовісного користування процесуальними правами.

Одночасно, судом не ставиться під сумнів право позивача повторно звернутись із тим самим позовом після його повернення, у зв`язку з відкликанням самим позивачем позовної заяви.

Суд не виключає право позивача відкликати позов з мотивів його передчасного подання, проте після відкликання 29 листопада 2024 року первинного позову поданого до суду 28 листопада 2024 року, не дочекавшись розгляду свого клопотання про відкликання позовної заяви, в той же день 29 листопада 2024 року ОСОБА_1 вдруге подав той самий позов до суду, що ставить під сумнів його добросовісність.

Так само, 03 грудня 2024 року після повторного відкликання позову поданого до суду 29 листопада 2024 року, не дочекавшись розгляду свого клопотання про відкликання позовної заяви, ОСОБА_1 втретє подав той самий позов до суду, що свідчить про його недобросовісність.

Будь-які сумніви у добросовісності та легітимній меті таких дій ОСОБА_1 нівелюються після повторного неодноразового відкликання аналогічних позовів, адже сумнівною є сукупність таких обставин як:

- 28 листопада 2024 року подача позовної заяви вперше, 29 листопада 2024 року подача заяви про відкликання позовної заяви;

- 29 листопада 2024 року подача вдруге того самого позову до суду, 02 грудня 2024 року після визначення складу суду знову ініціювання відкликання позову;

- 03 грудня 2024 року подача втретє того самого позову до суду, 04 грудня 2024 року після визначення складу суду відкликання позовної заяви.

Так, зловживання процесуальними правами є можливим, якщо внаслідок реалізації права створюється перешкода у вирішенні завдань судочинства. Механізм зловживання процесуальними правами зводиться до того, що особа, яка прагне до досягнення певних правових наслідків, здійснює процесуальні дії (бездіяльність), зовні "схожі" на юридичні факти, з якими закон пов`язує настання певних наслідків.

Безумовно як подача позову, так і його відкликання є передбаченими процесуальним кодексом правами позивача.

Суд вважає, що описані дії ОСОБА_1 вчиняються з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями та фактично зводяться до «обрання» судді, який буде здійснювати розгляд справи, предметом якої є розірвання шлюбу та залишення малолітньої дитину ОСОБА_3 проживати разом із позивачем, на його самостійному вихованні та утриманні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частина перша статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» гарантує кожному захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 14 ЦПК України визначення судді або колегії суддів (судді-доповідача) для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою у порядку, визначеному цим Кодексом (автоматизований розподіл справ).

Однією із гарантій незалежності та безсторонності судді при здійсненні розгляду справи є випадковість визначення складу суду у певному спорі.

З огляду на наведене, суд вважає неприпустимою спробу ОСОБА_1 здійснити маніпуляцію з автоматизованою системою розподілу справ між суддями, у зв`язку з чим визнає подання до Новоселицького районного суду Чернівецької області декількох позовних заяв до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, які є аналогічними та подачу заяв про відкликання позовів в день їх подачі до суду та розподілу між суддями, зловживанням процесуальними правами - вчиненням дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Відповідно до ч. 4 ст. 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Заходами процесуального примусу, згідно ч. 1 ст. 144 ЦПК України, є в тому числі штраф. Положеннями ч. 1 ст. 148 ЦПК України передбачено, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет» передбачено, що з 01 січня 2024 року розмір одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028 гривень.

Враховуючи встановлені судом обставини вчинення позивачем дій щодо зловживанням процесуальними правами, що суперечать завданню цивільного судочинства, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями при подачі позовних заяв та їх відкликання в межах цивільних справ № 720/3342/24, № 720/3359/24, № 720/3377/24, суд дійшов висновку про необхідність застосування до позивача ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді стягнення в дохід державного бюджету штрафу у сумі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6056 гривень.

При обранні виду стягнення та розміру штрафу, суд враховує характер та неодноразовість дій ОСОБА_1 направлених на зловживанням процесуальними правами з метою маніпуляцією автоматизованим розподілом справ між суддями, а також його вік, матеріальне становище та інші обставини справи.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 44, 142-148, 185, 259, 260 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 позовну заяву до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та додані до неї документи, за заявою позивача в порядку п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Визнати зловживанням процесуальними правами позивачем ОСОБА_1 відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України, що суперечить завданню цивільного судочинства, а саме його дії щодо подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Застосувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу за зловживанням процесуальними правами у вигляді штрафу в розмірі 2 (двох) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень, який стягнути в дохід державного бюджету.

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

У відповідності до ч. 6 ст. 148 ЦПК України суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцяти денний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ляху Г.О.