КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 357/7034/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3378/2024Головуючий у суді першої інстанції - Орєхов О.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 300 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на 38 км 4 пікету перегону Роток-Біла Церква локомотив ВЛ80 № НОМЕР_3 скоїв наїзд на гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм загинув на місці події.

У Лікарському свідоцтві про смерть № 8 від 03.01.2018 р. та Довідці про причину смерті зазначено, що смерть ОСОБА_2 настала на 38 км 4 пікету перегону Роток-Біла Церква від численних ушкоджень внутрішніх органів та кісток скелета, причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з поїздом.

Локомотив ВЛ80 № НОМЕР_3, який 02.01.2018 скоїв наїзд на ОСОБА_2 , перебуває на балансі ВП «Локомотивне депо Знам`янка» РФ «Одеська залізниця» AT «Українська залізниця». Машиніст ОСОБА_3 , який 02.01.2018 скоїв наїзд на ОСОБА_2 , перебуває у трудових відносинах з AT «Українська залізниця» з 09.08.2007 по теперішній час, що підтверджується Листом-відповіддю на адвокатський запит № ЦЦТех-08/212 від 15.07.2021.

Позивач звертає увагу на те, що він втратив рідного батька, з яким мав спільний побут та проживання. Внаслідок смерті батька, позивач назавжди позбавлений можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з його сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Позивач не зможе отримати від батька пораду, не зможе запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях.

Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від нього обставин. До смерті батька, в позивача було звичне для нього життя, в якому батько займав місце голови сім`ї. Він втратив можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком, а зв`язок з батьками є важливим для будь-якої людини, незалежно від віку. Позивач в молодому віці, тому в більшій мірі потребує батьківської поради та настанов. Внаслідок смерті батька, у позивача виникає необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки тепер він не лише сам позбавлений можливості отримувати допомогу, а й повинен більше допомагати матері, яка залишилась вдовою та молодшому брату, який є малолітнім. Смерть батька спричиняє страждання для позивача і, як і для будь-якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані позивача. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для сина. Особливу увагу заслуговує те, що страждання позивача, пов`язані зі смертю батька, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що його втрата є непоправною подією в житті позивача (а. с. 1-4).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.09.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю в розмірі 100 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 118-129).

В апеляційній скарзі, АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини Залізниці у смертельному травмуванні ОСОБА_2 , а стосовно працівників залізниці не порушувалось кримінальне провадження у зв`язку зі смертельним травмуванням 02.01.2018 ОСОБА_2 , тому в їхніх діях не вбачається порушення своїх посадових обов`язків. Зазначає, що машиніст не мав технічної можливості своїми односторонніми діями попередити наїзд на громадянина ОСОБА_4 , який кинувся на потяг, перебуваючи в тяжкому стані алкогольного сп`яніння, що судом не враховано.

Звертає увагу суду на те, що оскільки ОСОБА_2 був смертельно травмований 02.01.2018, так як перебуваючи в тяжкому стані алкогольного сп`яніння кинувся на колії безпосередньо перед потягом, тому потерпілий грубо порушив пункти 2.2. 2.3. 2.5. 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорту України, які затверджені наказом міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 (далі - Правила), зокрема переходив залізничні колії у не встановленому місці перед поїздом.

Також звертає увагу, що смертельне травмування ОСОБА_2 відбулося внаслідок порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті потерпілим, дані обставини вже встановлено під час розслідування кримінального провадження № 0000007 від 02.01.2018 та відображені в постанові про закриття кримінального провадження від 28.02.2018, тому повторному доведенню не підлягають.

Окрім зазначеного вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_2 , порушуючи пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил, перебуваючи в тяжкому стані алкогольного сп`яніння кинувся на колії безпосередньо перед потягом, що зокрема, зазначено в акті службового розслідування аварії від 02.01.2018, за таких умов відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача, так як смертельне травмування трапилось виключно внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_2 .

Відзиву від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» - Будова Н.М. підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2018 на 38 км 4 пікету перегону Роток-Біла Церква, локомотив ВЛ80 № НОМЕР_3, під управлінням машиніста ОСОБА_3 , скоїв наїзд на громадянина ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих травм загинув на місці, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 10.01.2018 (а.с. 13).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 8 від 03.01.2018 та довідки про причину смерті, встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала від численних ушкоджень внутрішніх органів та кісток скелета, причина смерті - пішохід травмований при зіткненні з поїздом (а.с. 14-16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.06.1997 батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 (а.с. 27).

Як вбачається з копії постанови про закриття кримінального провадження від 28.02.2018, винесеної старшим слідчим Білоцерківського ВП Головного управління Національної поліції у Київській області старшим лейтенантом Степаненко Р.В., встановлено, що 02.01.2018 о 02. год. 40 хв на 38 км 4 пікету перегону Роток-Біла Церква, грузовий потяг скоїв наїзд на громадянина ОСОБА_2 , який внаслідок отриманих травм загинув на місці. Досудовим розслідуванням було встановлено, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок порушення вимог п. 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України». Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000007 від 02.01.2018, та закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Згідно копії висновку експерта № 8 від 02.01.2018 вбачається, що смерть ОСОБА_2 , настала від численних ушкоджень внутрішніх органів та кісток скелета з крововтратою, також, при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа виявлено етиловий спирт у концентрації 6,84 етилового спирту. Указана концентрація етилового спирту в крові, як правило за життя, може відповідати тяжкому алкогольному сп`янінню.

Згідно відповіді АТ «Укрзалізниця» від 15.07.2021, локомотив ВЛ 80 № НОМЕР_3 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця», та ОСОБА_3 , працює на виробничому підрозділі «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» на посаді машиніста електровоза з 09.08.2007 по теперішній час (а.с. 23).

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, якщо моральна шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю (ч. 2 ст. 1168 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 5 частини 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 1193 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Відповідно до п. 2.1 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії».

Згідно з п. 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння.

Отже, локомотив ВЛ 80 №1494 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця», та ОСОБА_3 , працює на виробничому підрозділі «Локомотивне депо Знам`янка» регіональної філії «Одеська залізниця» на посаді машиніста електровоза з 09.08.2007.

Машиніст вантажного поїзда ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з відповідачем та під час виконання трудових обов`язків, здійснив наїзд на ОСОБА_2 , внаслідок чого, останній помер.

Таким чином, АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Зазначені обставини було встановлено судовим рішення у справі № 357/10866/21.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, установлені обставини справи, зокрема те, що потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння кинувся під локомотив, та доводи щодо грубої необережності потерпілого, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 100 000,00 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості.

В той же час, відповідачем не доведено наявність підстав для повного звільнення його від відповідальності у зв`язку із тим, що завдання шкоди сталося внаслідок обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Тому, висновок суду першої інстанції, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричиненням шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця», що визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння, порушив Правила поведінка на залізничному транспорті, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки наведені порушення є підставою для зменшення розміру моральної шкоди, а не для відмови у її стягненні.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (ч. 2 ст. 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Як вже зазначалося вище судом, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено частково, а відтак саме враховуючи встановлені у цій справі обставини судом було встановлено наявність підстав для зменшення розміру моральної шкоди.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст складено 25 січня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома