єдиний унікальний номер справи 531/1186/24
номер провадження 2/531/465/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Попова М.С.,

за участю секретаря Клименко Т.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лобач Н.М.,

представника відповідача адвоката Жолонко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Лобач Наталії Іванівни, до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: приватного нотаріуса Карлівського районного нотаріального округу Шуби Алли Федорівни, про зміну черговості спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить змінити черговість одержання права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши ОСОБА_1 спадкоємцем першої черги спадкування після її смерті.

У позові посилається на те, що з 1982 по 20.10.2017 позивач та покійна ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство, даний факт встановлено рішенням Карлівського районного суду по справі 531/2017/19. Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, проводили разом всі свята та урочистості, мали спільний бюджет, проводили спільні витрати, купували майно для спільного проживання та утримання, ремонту та будівництва житла та господарських будівель. Особові рахунки по сплаті комунальних послуг було оформлено на позивача. Позивач піклувався про ОСОБА_3 в період її хвороби, після її смерті, здійснив її поховання, впорядкував місце поховання встановленням пам`ятного надгробку. 28.12.1990 за рахунок спільних коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за 570 крб. на ім`я ОСОБА_3 було придбано житловий будинок загальною площею 33 кв.м, житловою площею 12 кв.м по АДРЕСА_1 . 05.08.1998 ОСОБА_3 було видано Державний акт на 0,16 га землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За час спільного проживання, позивачем з ОСОБА_3 , за рахунок спільних коштів, було здійснено добудову зазначеного будинку та побудовано літню кухню, гаражі, лазню, сарай, теплицю, навіс. Причому, будівельні роботи здійснювалися позивачем власноруч з допомогою друзів, приятелів в якості підсобних робітників, про що зазначили свідки при розгляді вищезазначеної справи. Позивач протягом 1982-2017 років працював та здійснював підприємницьку діяльність, одержував пенсію, мав постійний дохід, що підтверджує факт платоспроможності позивача та можливості фінансової участі у спільному житті та побуті. 24.12.2003 було виготовлено технічний паспорт на вже переобладнаний будинок площею 79,1 кв.м та 28.05.2004 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. У 2014 році було узаконено добудову господарських будівель (літньої кухні, гаражів, лазні, сараю, теплиці, навісів). Поділ майна житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 , не здійснювався. В іншому шлюбі протягом 1982-2017 ні ОСОБА_3 ні позивач не перебували. Але в ході судового розгляду, представником ОСОБА_2 було подано витяг з державного реєстру актів цивільного стану, відповідно до якого ОСОБА_3 20.09.1980 уклала шлюб з ОСОБА_4 та шлюб між ними не було розірвано. Після укладення шлюбу ОСОБА_4 через певний час зник та про нього не було відомостей. 08.11.2002 рішенням Карлівського райсуду його було визнано безвісти відсутнім та через деякий час ОСОБА_3 отримала інформацію, що він помер. Але через юридичну необізнаність, їхній шлюб не було розірвано у встановленому законом порядку. Позивач вважав, що після отримання рішення у 2002 році ОСОБА_3 не перебуває у шлюбі. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть від 09.10.2009, тому судом встановлено, що позивач проживав з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з 10.10.2009 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно позивач є спадкоємцем четвертої черги. Після звернення позивача до нотаріуса, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки є спадкоємці першої черги. Із медичних документів на ім`я ОСОБА_3 вбачається, що 13.10.2017 її було госпіталізовано до Полтавської обласної клінічної лікарні ім.М.В.Скліфасовського з ГПМК по ішемічному типу, ішемічний інфаркт скронево-потиличної-тімяної ділянки з переходом на базальні відділи лівої гемісфери головного мозку, мозочка, хронічна ревматична хвороба серця. Особою, яка є близькою зазначено чоловіка ОСОБА_5 . Відповідно до записів медичної картки стаціонарного хворого №20825, з 13.10.2017 стан ОСОБА_3 вкрай тяжкий. 20.10.2017 зафіксовано смерть. Витрати на поховання поніс позивач. Позивач з 1982 до дня смерті ОСОБА_3 опікувався нею, здійсний поховання, впорядкував могилу, встановив пам`ятник. З урахуванням хвороби спадкодавця та також тривалість часу надання такої допомоги до дня смерті, підтверджується факт необхідності догляду, безпорадності та надання такого догляду та матеріального забезпечення ОСОБА_1 спадкодавцю ОСОБА_3 . Відповідач не проживав за місцем проживання бабусі, як і її дочка, вони були проінформовані про її хворобу, але ні піклування, ні догляду, ні матеріальної допомоги протягом часу хвороби та лікування спадкодавці не надавали, хоча мали таку можливість.

Сторона позивача в суді підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Представник позивача вважає, що позовні вимоги доведені та такі, що підлягають задоволенню. Також позивач у судовому засіданні розповів про кількість проведених ОСОБА_3 операцій та про те, що доглядав за нею, він здійснив поховання, займався оздобленням могили. Дочка та син померлої жодних витрат на поховання не понесли. З 2014 ОСОБА_3 потребувала постійного догляду. Позивач проходив медичні курси, як працівник МНС. На час подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцями першої черги були її мати та дочка. У померлої був вроджений ревматизм серця. Підприємницькою діяльністю позивач займався до 2014 року, ОСОБА_3 пішла на пенсію до 2014, розмір її пенсії позивачу не відомий.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у письмових поясненнях.

Третя особа до суду не з`явилася, мається письмова заява про розгляд справи без її участі, покладається на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 в суді зазначив, що знає позивача з 1983 року, вони разом працювали у МНС. ОСОБА_1 проживав з ОСОБА_3 , вони дружили сім`ями , бували один у одного в гостях. У позивача в гостях свідок був приблизно 2 два рази на тиждень. Свідку відомо, що з 1990 ОСОБА_3 скаржилася на болі у серці, вона неодноразово була у лікарні, позивач доглядав за нею приблизно з 2008 року, вона потребувала постійного догляду, цей догляд здійснював ОСОБА_1 , він також оплачував операції та ліки. Свідку відомо про дві операції, одну проводили у м.Полтава, іншу в м.Київ. Після повернення з лікарні, фізичний стан ОСОБА_3 був поганий, їй було важко виконувати домашню роботу. Чи були якісь рекомендації від лікарів свідку не відомо. На думку свідка, з 2014 року ОСОБА_3 не могла нічого робити фізично, але могла пересуватися, обслуговувала себе. До виходу на пенсію ОСОБА_3 не дожила. Позивач займався її похованням та облаштуванням могили. Дочки ОСОБА_3 на похованні не було. Позивач заробляв вирощуванням птиці та розсади.

Свідок ОСОБА_7 працює лікарем екстреної медичної допомоги. В суді зазначила, що знає позивача з молодості, з 90-х років. Чоловік свідка та позивач разом працювали, дружили сім`ями. ОСОБА_3 скаржилася, що у неї вада серця з дитинства. Останні років 10 до смерті ОСОБА_3 серце турбувало все більше, у Києві їй робили операцію. Стан у неї був більш-менш нормальний. До операції стан був середньої тяжкості, після неї ОСОБА_3 лежачою не була, але фізично вже не могла робити роботу, яку робила раніше. ОСОБА_3 проходила лікування після падіння з горища. Як медик свідок повідомила, що після операції по заміні клапана довго триває період реабілітації і перший час будь-які навантаження заборонені. Всі витрати по лікуванню та похованню ніс позивач. За все життя дочку ОСОБА_3 свідок ніколи не бачила. Після операції ОСОБА_3 усвідомлювала свої дії. Стосовно рекомендацій після операції, свідок повідомила, що ні у одній виписці лікарі не зазначають щодо можливості чи неможливості доглядати за собою. На думку свідка, мити та прибирати у перший рік після операції ОСОБА_3 не могла. Лежачою вона вже була приблизно за тиждень до смерті.

Заслухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджено наданою копією свідоцтва про смерть (а.с.13).

Рішенням Карлівського районного суду від 06.06.2022 по справі 531/2017/19 було позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 30 вересня 2009 року по день смерті ОСОБА_3 ; визнано квартиру АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , з визначенням часток по 1/2 кожному; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В результаті апеляційного перегляду даної справи, постановою Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 червня 2022 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_3 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з визначенням часток по кожному скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.Скасовано рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 731,65 грн судового збору.В іншій частині рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 06 червня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 14.03.2024 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Постанову Полтавського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року в частині вирішення вимог про визнання житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з визначенням часток по кожному залишено без змін (а.с.99-102).

Після звернення позивача до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , постановою від 10.06.2023 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю четвертої черги, у зв`язку з наявністю спадкоємця п`ятої черги, на користь якого відмовилися спадкоємці першої черги ОСОБА_2 (а.с.12). У постанові зазначено, що, згідно матеріалів спадкової справи №09/2018, спадкоємцями першої черги померлої ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_8 та мати ОСОБА_9 , які згідно п.2 ст.1274 ЦК України відмовилися від спадщини на користь спадкоємця 5-ї черги- рідного онука померлої ОСОБА_2 , який має переважне право на отримання спадщини перед спадкоємцем четвертої черги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями цієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі змістом указаної норми закону при вирішенні питання про зміну черговості спадкування позивач повинен довести факт опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу та перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, обумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Проте позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Досліджені судом копії наданої позивачем медичної документації підтверджують наявність у ОСОБА_3 хвороби серця, лікування, хірургічне втручання, але жодний з документів не доводить безпорадний стан ОСОБА_3 , яка є спадкодавицею, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком чи тяжкою хворобою. Показаннями свідків також не підтверджується вказана обставина.

Також позивачем не доведено матеріальне забезпечення ним спадкодавця, оскільки, як зазначив сам позивач, ОСОБА_3 отримувала пенсію, хоча її розмір йому не відомий.

З урахуванням зазначеного, судом не встановлено наявності всіх п`яти визначених законом обставин, що дають підстави для зміни черговості спадкування, тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування слід відмовити.

Щодо клопотання представника відповідача у наданих письмових поясненнях про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Тобто позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії датована 10 червня 2023 року, тобто з цієї дати слід рахувати початок перебігу строку позовної давності для захисту ОСОБА_1 його порушеного права і на момент звернення до суду з даним позовом він не сплив.

Тому, у задоволенні клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 76, 78, 80, 81, 89,141, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , за участі представника позивача адвоката Лобач Наталії Іванівни, до ОСОБА_2 , за участі третьої особи: приватного нотаріуса Карлівського районного нотаріального округу Шуби Алли Федорівни, про зміну черговості спадкування відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 23.10.2024.

Суддя