У х в а л а

6 грудня 2024 року

м. Київ

Справа № 361/5722/22

Провадження № 61-15276ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник)

на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року

у справі за позовом скаржника до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, і

в с т а н о в и в:

1. У жовтні 2022 року скаржник звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути 106 187,69 грн відшкодування майнової та 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. Згодом подав відповідь на відзив відповідача, у якій просив частково задовольнити позов: стягнути 53 443,09 грн відшкодування майнової та 60 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

2. 10 червня 2024 року Броварський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, згідно з яким частково задовольнив позов: стягнув із відповідача на користь скаржника 47 443,13 грн відшкодування майнової шкоди та 3 450,00 грн витрат на професійну правничу допомогу; відмовив у задоволенні інших позовних вимог.

3. 15 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог і витрат на правничу допомогу, відмовив у задоволенні вказаної частини позову.

4. 14 листопада 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначену постанову та скерувати справу на новий розгляд до апеляційного суду.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом позову є відшкодування майнової та моральної шкоди. Ціна позову становить 206 187,69 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»).

5.5. Скаржник у касаційній скарзі зазначив, що справа має для нього виняткове значення, а касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Обґрунтував так:

- скаржник є особою похилого віку, пенсіонером. Внаслідок протиправних дій відповідача автомобіль, який відіграє важливу роль для скаржника та його родини, був надовго виведений із ладу. Це спричинило суттєві зміни в звичному для скаржника режимі життя та створило низку незручностей. Скаржник не мав можливості користуватися автомобілем та/або передати його у користування іншим особам, зокрема, доньці та зятю. Залишкові ремонтні роботи автомобіля виконати власними силами та засобами не міг, бо 9 370,00 грн пенсії скаржника ледве вистачає на забезпечення базових потреб. Інших джерел доходу він не має. Крім того, значну частину коштів витрачає на лікування та підтримання задовільного стану здоров`я, з чим йому також допомагають члени родини.

На підтвердження зазначених обставин надав:

(1) пенсійне посвідчення;

(2) виписку з історії хвороби № 3839/22;

(3) довідку від 3 листопада 2024 року, сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про відсутність індивідуальних відомостей (страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування) про скаржника;

(4) довідку від 4 листопада 2024 року, сформовану засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про відсутність індивідуальних відомостей (страховий стаж, заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) та інші дані, необхідні для обчислення та призначення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування) про скаржника;

(5) виписку по картковому рахунку скаржника з 1 травня до 30 жовтня 2024 року включно про зарахування на цей рахунок пенсії;

- зважаючи на мотиви суду апеляційної інстанції, попри наявність висновків Верховного Суду щодо застосування приписів статей 12, 13, 367 ЦПК України, є серйозна правова проблема, пов`язана із застосуванням цих приписів у розрізі дослідження судом з власної ініціативи питань, на які відсутні посилання в апеляційній скарзі (у цій справі - щодо дослідження й оцінки доказів, які були подані до суду першої інстанції, і це не оспорювали та не ставили під сумнів учасники справи в апеляційному суді).

5.6. Верховний Суд вважає, що скаржник не обґрунтував фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовної практики. Можливий вплив бажаного для скаржника висновку щодо застосування норм права на самого скаржника не підтверджує такий фундаментальний характер. Крім того, не можна вважати належно обґрунтованими доводи щодо виняткового значення для скаржника саме цієї справи. У касаційній скарзі він стверджував, що його автомобілем тривалий час користувалися лише донька та зять. І саме на ґрунті неприязних відносин із ними їхній сусід-відповідач, за словами скаржника, пошкодив автомобіль пострілом із рушниці та наступним підпалом. За відсутності у касаційній скарзі будь-яких підтверджень усіх цих фактів незрозуміло, чому саме для скаржника справа має виняткове значення.

5.7. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржник не мотивував. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржник отримав доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мав можливість навести аргументи та докази на користь своїх позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Оскаржену постанову за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржника на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої пошкодженням майна.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко