Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 712/7785/19
Номер провадження2/711/150/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.,

при секретарі Кофановій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про примусове виселення та зняття з реєстрації, третя особа : Служба у справах дітей Черкаської міської ради,-

встановив:

Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернулося до Соснівського районного судуд м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про примусове виселення та зняття з реєстрації, третя особа : Служба у справах дітей Черкаської міської ради.

Позов обгрунтовує тим, що 13.05.2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладений Іпотечний договір № ІД895/06-034-283 відповідно до якого останній передав кредитору в іпотеку нерухоме майно, а самі квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» АТ «Укрсоцбанк» було оформлено право власності на квартиру, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, ш не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Таким чином відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з 30.11.2018 року АТ «Укрсоцбанк» є власником квартири, загальною площею 43,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі втратили право власності на квартиру що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 . Втративши право власності, відповідачі втратив відповідно до ст. 317 ЦК України право користування квартирою.

Згідно з довідкою від 02.04.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Черкаси, зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач звертався до Відповідачів з вимогою звільнити житлове приміщена, намагався врегулювати питання в досудовому порядку, зокрема, було надіслано вимогу про усунення порушень.

Проте, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для проживання квартирі, колишній власник, продовжує користуватися ним та відмовляється добровільно виселятися. Такі дії відповідача створюють перешкоди у здійснені законних прав власний який не може вільно користуватись та розпоряджатися нерухомим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки Відповідачі не є власниками житла, своїми діями порушують законні права АТ «Укрсоцбанк», вони підлягають виселенню у зв`язку з тим, що незаконно займають та проживають в квартирі без будь-яких правових підстав.

На підставі наведеного просить примусово виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_2 , зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою та зобов`язати відповідачів звільнити житлове приміщення.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.06.2019 року справа направлена за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2019 року відкрите загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.11.2019 року залучено до у часті у справі АТ «Альфа-Банк» - правонаступника АТ «Уксоцбанк».

17.12.2019 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов відзив представника позивача ОСОБА_1 адвоката Капітоненко А.Ю. в якому він просить відмовити в задоволенні позову.

У відзиві вказує на те, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до п. 1 ст. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку.

Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є спеціальним тимчасовим законом, мета якого захист прав позичальників за кредитними договорами, які забезпечені єдиним житлом, та не змогли виконати свої зобов`язання перед кредитною установою внаслідок економічної кризи, різкого та значного зміною курсу національної валюти - гривні по відношенню до валюти кредитного договору. Під згодою власника на відчуження житлової нерухомості, необхідно розуміти таку згоду, яку він надав вже після набуття чинності цього Закону. Відповідно до ст.4, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення.

Оскільки квартира, загальною площею 43,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має площу менше ніж 140 кв.м., використовується як постійне єдине житло позивача, що не спростовано стороною відповідача; не має іншого нерухомого житлового майна, та зазначена квартира виступає як забезпечення зобов`язань позичальника, позивача у справі, за кредитом, наданим йому кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, то на цей випадок розповсюджується мораторій застосований ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, приписи статті 37 Закону України «Про іпотеку» з 07.06.2014 року діють з урахуванням норм закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в силу чого, по відношенню до нерухомого майна - квартири, загальною площею 43,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотечний договір, виданий 13.05.2008 та наявні у ньому положення не можуть бути правовою підставою для реєстрації права власності на зазначене майно за іпотекодержателем (відчуження майна) без згоди його власника - іпотекодавця.

Крім того, звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Отже дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке забезпеченням за валютними кредитами розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення.

Таким чином, виселення відповідачів з квартири неможливе, через те, що вони перебувають у ній на законних підставах, а Позивач у свою чергу незаконно набув права власності на спірну квартиру. Жодних правових підстав на державну реєстрацію права власності на квартиру у позивача не має.

17.12.2019 року до суду надійшла заява представника відповідача про зупинення провадження у справі, але в подальшому представник відповідача відмовився від заяви та просив її не розглядати.

06.03.2020 року до суду надійшла позовна заява АТ «Альфа-Банк» (нова редакція) про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку.

В заяві представник позивача просить суд примусово виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з квартири АДРЕСА_3 , зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою, зобов`язати їх звільни ти житлове приміщення, та стягнуто солідарно на користь позивача понесені судові витрати.

02.04.2020 року до суду надійшов відзив на нову редакцією позовної заяви, в якому представник відповідача виклав аналогічні пояснення, які викладені ним у відзиві від 17.12.2019 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28.09.2020 року закрите підготовче провадження у справі.

12.08.2022 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з вирішенням спору мирним шляхом.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Капітоненко А.Ю. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутності та відмовити в задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій справу провила розглянути у її відсутності.

Суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки розгляд справи триває тривалий час, судові засідання у справі неодноразово відкладалися з різних причин. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.92, (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

06.03.2020 року до суду надійшла позовна заява АТ «Альфа-Банк» (нова редакція) про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Суд звертає увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 405/3360/17.

Суд приходить до висновку, що позовна заява (нова редакція) про примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку є заявою про зміну підстав позову, а тому проводить розгляд справи в межах позовних вимог, викладених у цій заяві.

Судом встановлено, що 13.05.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», як «Іпотекодержателем» та ОСОБА_1 , як «Іпотекодавцем» укладено іпотечний договір № ІД 895/06-034-283.

Відповідно до п.1.1. договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю в якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту № 895/06-034-283 від 13.05.2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, квартиру АДРЕСА_2 та належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М. 08.05.2008 р., за реєстровим №2530.

Предмет іпотеки залишається в користуванні і володінні Іпотекодавця, відповідно до його функціонального призначення та технічних можливостей (п.1.10).

Відповідно до п.2.4.2. договору Іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет Іпотеки.

Згідно статті 4 договору, уразі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги, шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки (п.4.1.)

Пунктом 4.5 передбачено: Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду (п. 5.1.); або на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.5.2.); або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п.5.3); або шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, в порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (п.5.4.); або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем, в порядку встановлено ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (п.5.5.) (т.1 а.5-6).

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.12.2018 року , 30.11.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний-центр» Черкаська області Діденко О.П., було оформлено право власності AT «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 29293178) на об`єкт нерухомого майна: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43.3 кв.м, житловою площею 27.9 на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 7286-02, виданого 16.08.2018, видавник: AT "Укрсоцбанк"; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер 997, виданий 03.09.2018, видавник: AT "Укрсоцбанк"; Довіреність, серія та номер: 2 виданий 22.10.2018, видавник: ПН Саваріна О.С. ; договір кредиту, серія та номер: № 895/06-034-283 виданий 13.05.2008, видавник: АКБ соціального розвитку "УКРСОЦБАНК"; іпотечний договір, серія та номер: 895/06-034-283, виданий 13.05.2008, видавник: ПН Корчемна М.В. (т.1 а.8)

Згідно з довідкою від 02.04.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Черкаси, зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 19.12.2015 року; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - з 22.12.2018, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 22.05.2015 року (т.1 а.7).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Судом встановлено, що спірна квартира, на яку відповідачем звернуто стягнення, загальною площею 43,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має площу менше ніж 140 кв.м., використовується як постійне єдине житло позивача та членів його сім`ї, у позивача не має іншого нерухомого житлового майна, зазначена квартира виступає як забезпечення зобов`язань позичальника, позивача у справі, за кредитом, наданим йому кредитною установою - резидентом України в іноземній валюті, а тому, на цей випадок розповсюджується мораторій застосований Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, приписи статті 37 Закону України «Про іпотеку» з 07.06.2014 року діють з урахуванням норм закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в силу чого, по відношенню до нерухомого майна - квартири, загальною площею 43,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотечний договір, виданий 13.05.2008 та наявні у ньому положення не можуть бути правовою підставою для реєстрації права власності на зазначене майно за іпотекодержателем (відчуження майна) без згоди його власника - іпотекодавця.

Підпунктом 1 пункту 1 Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Законом України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель.

Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог.

При цьому до прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на реалізацію права іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц (провадження № 14-45цс20).

З огляду на викладене, твердження представника відповідача про те, що примусове виконання стягнення на предмет іпотеки не здійснювалось, відповідач придбав право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, є помилковим.

Вказане повністю відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.07.2021 року у справі № 201/7014/18

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем) перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (у редакції, чинній на момент вчинення реєстраційної дії), необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства. Такий обов`язок покладено на нотаріуса як державного реєстратора згідно з правилом частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та статті 37 Закону України "Про іпотеку" порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Отже, спірна квартира, яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за АТ «Укрсоцбанк» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 13.05.2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Як встановлено в судовому засіданні, 30.11.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційний-центр» Черкаська області Діденко О.П., було зареєстроване право власності AT «Укрсоцбанк» (номер запису про право власності 29293178) на об`єкт нерухомого майна: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 43.3 кв.м, житловою площею 27.9 на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 7286-02, виданого 16.08.2018, видавник: AT "Укрсоцбанк"; рекомендоване повідомлення про вручення, серія та номер 997, виданий 03.09.2018, видавник: AT "Укрсоцбанк"; Довіреність, серія та номер: 2 виданий 22.10.2018, видавник: ПН Саваріна О.С.; договір кредиту, серія та номер: № 895/06-034-283 виданий 13.05.2008, видавник: АКБ соціального розвитку "УКРСОЦБАНК"; іпотечний договір, серія та номер: 895/06-034-283, виданий 13.05.2008, видавник: ПН Корчемна М.В.

Разом з тим, повідомлення 7286-02 не може вважатися рішенням позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою АДРЕСА_1 в позасудовому порядку, оскільки як зазначено вище у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки повинно було бути прийняте позивачем після спливу 30-денного строку з дня отримання відповідачем вимоги про усунення порушень (03.09.2018 року), чого зроблено не було, а державний реєстратор протиправно зареєстрував право власності на квартиру за позивачем на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: 7286-02, виданого 16.08.2018.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечено іпотекою відповідного житлового приміщення.

Таким чином, за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК УРСР). У такому випадку виселення здійснюється відповідно до частини четвертої статті 109 та статті 132-2 ЖК УРСР.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22.06.2016р. у справі № 6-197цс16, від 21.12.2016р. у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Вказану практику підтвердила й Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.10.2018р. у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

Отже, звернення стягнення на іпотечне майно, придбане за кредитні кошти, зумовлює виселення його мешканців.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.11.2023 року (справа №711/1530/19) визнано за ОСОБА_6 право власності на квартиру АДРЕСА_2 . Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційний-центр» Діденко О.П. від 28.02.2019 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:44447200 від 06.12.2018 11:18:12 про реєстрацію права власності за АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» на квартиру АДРЕСА_2 .

Проте, в судовому засіданні встановлено, що звернення стягнення на іпотечне майно шляхом реєстрації права власності здійснене банком із порушенням вимог закону, без укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя та з порушенням порядку реєстрації такого права. Зі скасуванням державної реєстрації права власності АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» втрачаються усі правові наслідки, пов`язані із такою реєстрацією. Означене виключає підстави для застосування ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», а тому відсутні підстави для виселення мешканців з іпотечного майна, хоч воно і придбане за кредитні кошти.

На підставі наведеного, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», керуючись ст.ст. 12-13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 264-265, 268, 280-282, 354 ЦП України суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (ЕДРПОУ 23494714, вул. Велика Васильківська,100) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) про примусове виселення та зняття з реєстрації, третя особа : Служба у справах дітей Черкаської міської ради (місце знаходження: вул. Благовісна, 170, м. Черкаси) відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складене 24.11.2023 року.

Головуючий: Р. В. Демчик