ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1040/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №694/3087/23 Категорія: 310020000 Сакун Д.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14 серпня 2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 01.09.2023 року був зарахований до Харківського політехнічного інституту на денну форму навчання за спеціальністю «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність». Розмір оплати навчання становить 121 880,00 грн., вартість одного семестру навчання становить 15 235,00 грн. Син навчається на денній формі навчання, а тому не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Доходів позивачки на утримання сина не вистачає, відповідач є особою працездатного віку, тому може сплачувати аліменти на утримання сина.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання у вищому закладі освіти, в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 грн. судового збору.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідач є батьком повнолітньої дитини, яка навчається і потребує матеріальної допомоги, а витрати на навчання дітей, після досягнення ними повноліття покладаються на обох батьків незалежно від того, з ким із них проживає дитина, суд врахувавши, що відповідач має на утриманні матір похилого віку, яка хворіє, та сина дружини, який має інвалідність третьої групи, з яким проживає та який також потребує його матеріальної допомоги, прийшов до висновку про можливість визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в частці, що відповідає 1/6 частині його доходу, який буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітнього сина, який продовжує навчання, та платоспроможності самого відповідача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В апеляційній скарзі вказує, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами факт перебування на його утриманні матері та сина дружини. Надані до суду документи не підтверджують здійснення утримання відповідачем зазначених осіб.

Крім того, згідно відомостей з відкритого публічного доступу, що містить в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування по даним декларацій за 2023 року та 2024 року відповідач в серпні 2023 придбав автомобіль SKODA OCTAVIA, 2007 року випуску, отримує заробітну плату близько 530000,00 грн. на рік, та отримав дохід від відчуження рухомого майна в 2022 року в розмірі 50000,00 грн. та в 2023 році в розмірі 85000,00 грн.

Отже, відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчатися в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Спір між сторонами виник з приводу аліментних зобов`язань на повнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 24.11.2005 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харків, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в Книзі реєстрації народжень 09.11.2005 року, зроблено відповідний актовий запис за № 1298. Батьками дитини записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 14.08.2007 року, виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 775 (а.с.10).

Відповідно до договору № 9827 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, укладеного між Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут», замовником є ОСОБА_1 , вступником - ОСОБА_3 , вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 121880 грн. Кількість семестрів навчання: 8. Форма навчання: денна. (а.с.15-16).

Згідно довідки від 30.11.2023 року № 66-04-200/593, вбачається, що ОСОБА_3 дійсно є студентом першого курсу денної форми навчання, освітнього рівня «бакалавр», який навчається за спеціальністю 076 «Підприємництво, торгівля та біржова діяльність» за освітньою програмою «Логістика та митна справа» групи БЕМ-1723а, Навчально-науковий інститут економіки, менеджменту і міжнародного бізнесу (БЕМ) Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», вищого навчального закладу IV рівня акредитації. Зарахований на перший курс денної форми навчання з 01.09.2023 року згідно наказу про зарахування № 1631 СТ від 15.08.2023 року Форма сплати за навчання: контрактна. Термін навчання 01.09.2023 р. - 30.06.2027 року (а.с.17).

Сторони не досягли згоди щодо утримання ОСОБА_3 , який продовжує навчання.

При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки судом першої інстанції враховано те, що син сторін продовжує навчання, та потребує матеріальної допомоги, яку батько спроможний надавати, оскільки є здоровим та працездатним.

Разом з тим, суд першої інстанції визнав за можливе частково задовольнити вимоги позивачки та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 27.12.2023 року і до закінчення навчання сина, але не більше, ніж до досягнення ним 23-х річного віку, оскільки відповідач має на утриманні матір похилого віку, яка хворіє, та сина дружини, який має інвалідність третьої групи, з яким проживає та який також потребує його матеріальної допомоги.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитись у повнім мірі з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Відповідач в суді першої інстанції заперечував проти позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що він має на утриманні матір похилого віку, яка хворіє, та сина дружини, який має інвалідність третьої групи, з яким проживає та який також потребує його матеріальної допомоги.

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 , серія НОМЕР_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є особою пенсійного віку.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 09.11.2019 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 124.

Відповідно до довідки № 904/12-2-04 від 01.04.2024 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають без реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно акту депутата Звенигородської міської ради Тюпи Д.М. від 01.04.2024 року, складеного в присутності свідків, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , проживають без реєстрації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК, серії 12 ААБ № 468555, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , має інвалідність третьої групи загального захворювання. Інвалідність встановлена безтерміново.

Суд першої інстанції дослідивши дані докази прийшов до помилкового висновку про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, оскільки обов`язок утримання сина його теперішньої дружини ОСОБА_6 лежить на його біологічних батьках, які зобов`язані його утримувати. Також відповідач не надав доказів, що він несе витрати на утримання мами пенсіонерки та вона потребує такої допомоги.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо свого скрутного матеріального становища, довідок відсутність доходів, довідки про підтвердження факту перебування особи, а саме матері відповідача, на його утриманні; доказів, що син дружини потребує матеріальної допомоги відповідача та перебуває на його повному утриманні.

Колегія суддів вважає, що оскільки син позивачки продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, і є особою до 23 років, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач з поважних причин не може надавати таку допомогу на сина, тому апеляційний суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх повнолітнього сина .

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними зазначити про те, що у даній справі не може бути застосований мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений ч. 2 ст. 182 СК України, оскільки син ОСОБА_3 є повнолітнім, а ч. 2 ст. 182 СК України визначає розмір аліментів на утримання саме неповнолітньої дитини, а не повнолітніх сина чи доньки на період їх навчання. Тобто мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина цією статтею не встановлений, а тому ч. 2 ст. 182 СК України не підлягає застосуванню у даному випадку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненю з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, збільшивши його з 1/6 частини до 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає зміні, з урахуванням того, що позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1610,40 грн. судовий збір

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2024 року змінити в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23-х річного віку.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь держави 1610,40 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 20 серпня 2024 року.

Судді