КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/8432/20 Головуючий у 1 інстанції Шум Л.М.
Провадження №22-з/824/68/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
УХВАЛА

Іменем України

(про роз`яснення постанови)

07 лютого 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши заяву акціонерного товариства «Українська залізниця»про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним і скасувати наказ директора філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - філія «ЦРЕКМ» АТ «Укрзалізниця») від 28 квітня 2020 року № 15/ОС про його звільнення та поновити його на роботі на посаді заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Київський центр механізації колійних робіт» філії «ЦРЕКМ» АТ «Укрзалізниця», стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 квітня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 19 674,15 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ директора філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Укрзалізниця» №15/ОС від 28 квітня 2019 року про звільнення заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Київський центр механізації колійних робіт» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Київський центр механізації колійних робіт» АТ «Укрзалізниця» з 28 квітня 2020 року.

Стягнуто з Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 в рахунок стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 28 квітня 2020 року по 23 липня 2020 року - 76 425,15 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі середньомісячної заробітної плати.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» задоволено.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 липня 2020 року у даній справі скасовано.

Ухвалено у даній справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Судові витрати, понесені Філією «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2522,40 грн компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Верховного Суду від 15 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року залишенобез змін.

АТ «Українська залізниця» в особі директора філії «ЦРЕКМ» АТ «Українська залізниця» - Віннічука О.М. звернулася до суду з заявою про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, посилаючись на те, що Державна казначейська служба України повернула філії ««ЦРЕКМ» АТ «Укрзалізниця» виконавчий лист, виданий 06 грудня 2021 року Святошинським районним судом м. Києва у справі №759/8432/20, без виконання, оскільки законодавством не встановлено порядку компенсації судового збору за рахунок коштів державного бюджету.

У листі зазначено, що в Казначейства відсутні правові підстави для виконання рішення у справі №759/8432/20.

Механізм компенсації судових витрат визначений постановою КМ України від 27.04.2006 № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Рекомендовано зверутися до Державної судової адміністрації України або відповідного суду.

Враховуючи вищевикладене, АТ «Українська залізниця» в особі директора філії «ЦРЕКМ» АТ «Українська залізниця» - Віннічука О.М. просить роз`яснити постанову Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у справі №759/8432/20 в частині компенсації судового збору за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в заяві про роз`яснення постанови, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Судове рішення - акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження, яке відповідно до ст. 124 Конституції України ухвалюється судами іменем України і є обов`язковим до виконання на всій території України.

Статтею 258 ЦПК Українисудовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Відповідно до ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, діюче процесуальне законодавство зазначає, що рішення суду повинно бути зрозумілим, яке полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Роз`яснення судового рішення є одним із способів усунення його недоліків, які стосуються недотримання його ясності та визначеності.

За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, роз`яснення полягає в тому, що суд не вправі давати відповідь на нові та не вирішені ним вимоги, а лише має роз`яснити положення ухваленого рішення, які не чітко та не ясно сформульовані.

Таким чином, роз`яснення рішення - це більш повний, чіткий, ясний, зрозумілий виклад рішення, як правило його резолютивної частини, розуміння та сприйняття яких викликає труднощі, однак шляхом постановлення ухвали про роз`яснення суд не вправі змінювати суть самого рішення.

У відповідності до чинного законодавства, якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, суд ухвалою відмовляє у роз`ясненні судового рішення.

Надаючи оцінку доводам заявника (відповідача по справі) щодо потреби у роз`ясненні постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року судова колегія виходить з наступного.

Як зазначалось вище, постановою Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року апеляційну скаргу Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» судові витрати, понесені Філією «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2522,40 грн компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

Вирішуючи питання про порядок розподілу судових витрат апеляційний суд виходив з того, що сплаченийвідповідачем судовий збір в загальній сумі 2522,40 грн має бути відшкодований зарахунок держави, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

При цьому, в резолютивній частині постанови судом зазначено, що судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги слід компенсувати Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» АТ «Укрзалізниця» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм компенсації судових витрат визначений постановою КМ України від 27.04.2006 № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Проте, в зазначеній постанові передбачено механізм компенсації судових витрат, визначених ст.ст. 138, 140 ЦПК України, до яких судовий збір не віднесено.

Стягнення судового збору з державного бюджету урегульовано «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ», затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 № 845.

Повернення судового збору з державного бюджету урегульовано наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій».

Разом з тим, на теперішній час КМУ не встановлено спеціального порядку щодо компенсації судових витрат за рахунок коштів державного бюджету, що створює перешкоди для реалізації виконання рішення суду.

Таким чином, внаслідок того, що в резолютивній частині постановиКиївським апеляційним судом не визначено порядку та способу відшкодування відповідачу суми сплаченого судового збору, то на теперішній час існує невизначеність щодо змісту постанови суду в частині порядку та способу відшкодування суми сплаченого судового збору, внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст. 271 ЦПК таке рішення суду підлягає роз`ясненню.

Враховуючи обставини справи та зміст постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року суду в частині відшкодування відпвідачу сплаченої ним суми судового збору слід звернути увагу на наступне.

До основних засад цивільного судочинства відносяться, зокрема, принцип верховенства права та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.п. 1, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Ст.2 цього Закону передбачено, що платниками судового збору є, зокрема, громадяни України, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за змістом ст. 141 ЦПК та положень ЗУ «Про судовий збір», у випадку відмови в позовних вимог обов`язок зі сплати судового збору покладається на позивача.

З огляду на зазначене, по обставинах даної справи обов`язок зі сплати судового збору стосується саме позивача. Проте, останній звільнений від сплати судового зборуна підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а отже, має право не сплачувати його.

Ч.6 ст. 141 ЦПК передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору, про що вказано у постанові ВСУвід 01.03.2017 року по справі№ 6-152цс17 та абз.2 п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Таким чином, обов`язок позивача з відшкодування відповідачу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в силу вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК та п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» переходить до держави і має бути здійснений у встановленому законом порядку.

Ч.6 ст. 141 ЦПК передбачено, що компенсація учаснику справи понесених ним судових витрат за рахунок держави здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим слід звернути увагу, що така норма має загальний характер і стосується компенсації всіх видів судових витрат, передбачених ст. 133 ЦПК. Натомість, судовий збір є окремим видом судових витрат і порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК).

Ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» врегульовані питання повернення судового збору. За змістом даної статті закону передбачено, що у випадках, установлених п. 1 ч. 1цієї ст., судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених ч. 1 цієї ст., - повністю. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (тотожне за змістом правило передбачено і ч. 1 ст. 142 ЦПК).

За наслідками розгляду даної справи обов`язок зі сплати судового збору покладається на позивача, який звільнений від його сплати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тобто не зобов`язаний здійснювати до державного бюджету такого платежу, хоча відповідна сума судового збору сплачена в бюджет відповідачем за подання апеляційної скарги, тобто має місце переплата судового збору. Тож, з огляду на положення ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК та п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», відповідна переплата має бути повернута позивачу за рахунок коштів державного бюджету.

Процедурні аспекти порядку повернення суми сплаченого судового збору врегульовані наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів».

Таким чином, в контексті обставин даної цивільної справи компенсація відповідачу суми сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги має бути здійснена, шляхом повернення сплачених відповідачем коштів на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.133, 141, 142, 259, 268, 271 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Заяву АТ «Українська залізниця» в особі директора філії філії «ЦРЕКМ» АТ «Українська залізниця» - Віннічука О.М. про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року - задовольнити.

Роз`яснити, що постанова Київського апеляційного суду від 20 січня 2021 року по цивільній справі №759/8432/20 в частині компенсації Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Укрзалізниця» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривень 40 коп. слід розуміти таким чином, що судом прийнято рішення повернути на користь Філії «Центр з ремонту та експлуатації колійних машин» ПАТ «Укрзалізниця», за рахунок коштів Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) гривень 40 коп.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений 12 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О.Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар