Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року

м. Харків

Справа № 638/5135/23

Провадження № 2/638/1111/24

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Яковлевої В.М.,

секретаря судового засідання Поддубкіної А.В., Кріцак А.М., Сікорського А.С.,

учасниик справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 - представник ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 .

Відповідно до Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 14 грудня 2010 року, батьками дитини записані відповідно позивач та відповідач у справі.

Однак в подальшому у 2013 році відносини між сторонами розірвано, фактично припинено.

03 червня 2017 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб, про що того ж дня складно відповідний актовий запис № 1157 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 ). Зазначає, що з моменту припинення відносин з ОСОБА_2 дитина постійно проживає з матір?ю, знаходиться на її утриманні. Зауважує, що відповідно до висновку судово-медичного дослідження (обстеження) психолога № 199-2020 від 27.02.2020 КЗОЗ Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, проведеного з дитиною ОСОБА_4 , останній відображує чітко всіх членів сім?ї, при цьому ототожнюючи вітчима з батьком, а також описує їх з явним проявом відчуття любові та піклування. Дитина вербально висловлює базову довіру до батька (вітчима).

У висновку психологом надано позитивну характеристику психологічного стану ОСОБА_4 . Згідно характеристики, виданої Полтавським приватним навчально-виховним комплексом «Паросток» Полтавської області, ОСОБА_4 має високий рівень розвитку психічних процесів та високий рівень навчальних успіхів. Хлопчика виховує мати, завжди цікавиться його успіхами, готова до продуктивної співпраці в педагогічних питаннях. Дитина доглянута, завжди чиста, хворіє рідко. В свою чергу навчальний заклад не володіє інформацією про участь батька у житті дитини, він ніколи не відвідував школу, з ним не знайомі ні вчителі, ні адміністрація. Враховуючи викладене, оскільки відповідач безвідповідально ставиться та нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо виховання сина, жодних спроб на відновлення відносин з сином не робив, свідомо не бажає виконувати батьківські обов`язки, тому на думку представника позивача є всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4

23 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Зуб І. Г подав відзив на позовну заяву про позбавлення батьківських прав по справі № 638/5135/23.

Відзив мотивовано тим, що в період з 2012 по 2016 рік дитина постійно проживала за місцем мешкання батьків відповідача: батька - ОСОБА_7 (1951 року народження) та мати - ОСОБА_4 (1955 року народження), що є дідусем та бабусею дитини, за адресою: АДРЕСА_1 у приватному будинку.

Зазначає, що у вказаний період мати дитини перебувала на навчанні у м. Київ. Відповідач здійснював безпосереднє виховання сина та повністю опікувався його життям, забезпечував дитину усім необхідним, здійснював лікування та звертався, у разі хвороб до лікувальних закладів. Дитина перебувала на обстеженнях та лікуванні у Центрі дитячого здоров?я «РАДУГА». Восени 2016 року без погодження та відома з відповідачем та його батьками, позивачка забрала дитину. В подальшому було встановлено, що відповідачка переїхала до Полтавської області і проживає там по теперішній час.

З цього періоду сторони припинили відносини, разом не мешкають, сумісного господарства не ведуть, малолітній син сторін з 2016 року перебуває з матір?ю.

За наявною інформацією дитина з матір?ю та її чоловіком ОСОБА_6 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , навчається у ПНВК «Паросток» (м. Полтава, Полтавська область).

Зауважують, що питання щодо вибору навчального закладу та дозвіл на зарахування дитини до ПНВК «Паросток» з відповідачем не погоджувався. На теперішній час позивачка перешкоджає нормальним взаємовідносинам та контактам відповідача з дитиною (перешкоджає зустрічам, телефонним контактам та іншим варіантам спілкування).

На численні прохання відповідача та його батьків зустрітись з дитиною позивачка надає відмову та ухиляється від спілкування під різними надуманими причинами. Нормальні відносини спілкування батька з сином за сприянням матері почали обмежуватись з 2017 року. У 2017 році відповідач ще мав змогу зустрічатись з сином (відвідував разом з сином та бабусею і дідусем кафе, принагідно спілкувався по телефону). В подальшому зв?язок з дитиною був повністю обмежений позивачкою. Численні звернення до позивачки та її чоловіка з приводу можливості спілкування з дитиною постійно відхилялися. Зв?язок з позивачкою з цього питання, навіть при тому, що відповідач справно сплачує аліменти, втрачений з ініціативи позивачки.

Дитина на сьогоднішній день зареєстрована, за місцем реєстрації батька, за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідач всупереч діям позивачки завжди цікавився успіхами дитини у школі, її станом здоров?я. У зав?язку з перешкодами позивачки у спілкуванні з дитиною, відповідач будь - якими засобами намагається тримати зав?язок з дитиною. Так, через бабусю дитини - ОСОБА_4 , додатково просив позивачку тримати зв?язок з дитиною, намагався надати можливість їх спілкуванню та спілкуванню дитини з бабусею та дідусем. В підтверджения цього зазначає, що ОСОБА_4 постійно телефонувала позивачці з приводу нормалізації взаємовідносин, однак остання ігнорує телефонні контакти. Численні смс-повідомлення ОСОБА_4 , за проханням відповідача: вітання, вирішення питань щодо турботи, пропозиції виховання онука, можливість всілякої допомоги та бажання вийти на контакт з позивачкою умисно ігнорувались. Отже, відповідач вчинив всі можливі дії, направлені на спілкування з дитиною, приділяє увагу сину та цікавиться його життям. У відповідача відсутні можливості спілкування із сином через протидію позивачки, яка вигадує формальні обставини, які перешкоджають побаченню із дитиною.

З урахуванням особи відповідача, та з метою забезпечення найкращих інтересів неповнолітнього, щоб не позбавляти його батька взагалі, а також з огляду на наміри відповідача підтримувати спілкування із сином, вважають, що підстав для позбавлення батьківських прав, передбачених статтею 164 СК України, не встановлено, доказів з цього приводу позивачем не надано. Зазначають, що доказів доцільності позбавлення батьківських прав з боку органу опіки та піклування не представлено.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 червня 2023 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Зуб І.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з наведених в позові підстав, просила їх задовольнити повністю. Пояснила, що з 2016 року із сином батько ОСОБА_2 не бачився. Батько знав адресу, школу, де син навчається. Однак за цей час ніхто їм не телефонував, не шукав та жодного бажання спілкуватися не виявляв. Дитина має хронічні хвороби. Проте батько не цікавився життям, не знає вчителів, ні врачів, ані його тренерів, чим дитина цікавиться та займається. Дитина не знає його, взагалі не пам`ятає як він виглядає. З 03.06.2017 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, має повноцінну сім`ю, ще з 2016 року вони проживають разом із ОСОБА_6 , який повністю утримує родину, забезпечує дітей, дитиною ОСОБА_8 , а також мають спільну дочку ОСОБА_9 . Аліменти ОСОБА_2 сплачував, але несвоєчасно, мав заборгованість.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Зуб І.Г. додав, що ОСОБА_10 забезпечував, підтримував, навчав та виховував ОСОБА_11 як свого рідного сина. Водночас, біологічний батько за 7 років навіть не виявив бажання зустрітися, за весь цей тривалий проміжок часу не ініціював встановити контакт з ОСОБА_11 . Також судом була заслухана думка безпосередньо дитини, якому 14 років, який просив позбавити відповідача батьківських прав.

Дитина ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що має близькі теплі стосунки з ОСОБА_6 , до якого ставиться як до свого рідного батька. Разом із тим, рідного батька він взагалі не пам`ятає, про нього він все забув, їхня зустріч була вже як вісім років тому назад. Після того він зустрітися не пропонував, не телефонував. Зазначив, що йому ближче ОСОБА_12 , оскільки рідного батька немає в його житті, він про нього нічого не знає та не має до нього ніяких почуттів. Батько не цікавився його проблемами, ані захопленнями, чим він займається, не вітав зі святами жодного разу. Бабусю та дідуся він теж зовсім не пам`ятає. Наразі у нього повноцінна сім`я, в якій він має все необхідне. ОСОБА_6 він називає та вважає своїм батьком. Зазначив, що він не має потреби в матеріальній допомозі батька, спілкуватися з ним також не бажає, тому що він для нього вже не є рідним. Має до нього негативне відношення, яке, як він зазначив, вже не зміниться. Просив суд позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_13 (мати), у період 2016 року, у той час була зайнята кар`єрою, ми допомагали глядіти за дитиною, намагались допомагати. Дитина залишалась з ними у с. Циркуни Харківської області. Батько виконував свої батьківські обов`язки. Приїжджав у село майже щотижня, цікавився життям сина. Згодом дитина пішла у приватну школу «Паросток» на Полтавщині, яку мати оплачувала. У серпні 2016 року ОСОБА_14 приїхала та забрала дитину, сказала, що вона буде займатися дитиною. Вона, як мати, мала на це повне право, це відбулось за їхньою обопільною згодою, тобто, також зі згоди батька. Потім створила свою сім`ю. З 2017 року повністю обірвався зв`язок між батьком та дитиною з невідомих їй причин. Вони зверталися до превентивної поліції, Служби у справах дітей та до Голови сільради з приводу місцезнаходження дитини. Просила суд врахувати, що рідний батько є ціннішим, любить дитину та хвилюється.

Батько спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, до кримінальної відповідальності не притягався. Батько аліменти сплачував, однак була затримки, у зв`язку із чим, зі сплати аліментів утворилась заборгованість. Батько має намір та бажання спілкуватись із сином, але мати не дозволяє.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні надав суду показання про те, що його син ОСОБА_2 спиртні напої не вживає, не курить, коли жили разом він забезпечував сім`ю, носили подарунки. З приводу аліментів підтвердив той факт, що за півроку утворилась заборгованість, однак син не знав що існує рішення суду. Син тривалий час працює та постійно проживає в місті Києві, вже біля десяти років. До війни були активні спроби знайти та побачити дитину. Телефони дитини та матері заблоковані. У сина є сім`я, після того як і ОСОБА_13 , він також одружився, має сина Матвія, якому наразі 4 роки. З позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною до суду не звертались.

Представник відповідача - адвокат Моргун А.О. у судовому засіданні проти позовних вимог про позбавлення батьківських прав заперечував. Надав пояснення про те, що стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до п. 2 ч.1ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Відповідно до ч.2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Отже у цій справі треба врахувати, що неможливість активної участі батька в житті дитини спричинена об`єктивними причинами, зокрема він проживає та працює у іншому місті, між ним та позивачкою існують неприязні стосунки, а отже, відсутні обставини свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини.

Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Подібних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив, зокрема у постановах від 30 січня 2023 року у справі № 710/1678/18 (провадження № 61-8345св22), від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21 (провадження № 61-990св23).

Думка дитини не носить абсолютного характеру, зважаючи на малолітній вік та можливий психологічно-травматичний вплив на неї при встановленні обставин за її участі, а тому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси, що закріплено у частині третій статті 171 СК України. Саме лише висловлене бажання малолітньої дитини, не може бути безумовною підставою для позбавлення права батька на участь у її вихованні та піклуванні та не свідчить про те, що вказане відповідатиме якнайкращим інтересам малолітнього. Слід враховувати, що дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, а тому важливо оцінити всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини. Верховний Суд зауважує, що оцінюючи доводи апеляційної скарги суд апеляційної інстанції виходив із балансу інтересів дитини (збереження зв`язків дитини з батьком, враховуючи, що суд не встановив випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку) і батька (участь у прийнятті рішень у вихованні дитини).

Враховуючи великий проміжок часу проживання дитини з матір`ю, виникають сумніви щодо спроможності дитини висловлювати свою думку вільно без жодного тиску з боку матері.

Позивачем не представлено жодного доказу наявності фактів вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності (частина четверта статті 22 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), а отже відсутні будь-які факти винної поведінки батьків відносно вказаних фактів.

Вважає, що суд надав перевагу інтересам дитини над інтересами батька.

В даному випадку спір щодо позбавлення батьківських прав стосується саме прав та обов`язків батька (відповідача), отже інтереси дитини не можуть бути вище над інтересами батька.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 грудня 2006 року в справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Подібні правові висновки викладені й у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 8 квітня 2020 року у справі № 645/731/18; від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18; від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17; від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17; від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17; від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц; від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо й лише за наявності вини в їхніх діях.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20; від 3 серпня 2022 року у справі № 306/7/20; від 7 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20; від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Таким чином, суд має встановити всі фактичний обставини для правильного вирішення справи й визначити, в чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 465/3694/14-ц. Аналогічна позиція сформульована в постановах Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 713/63/17.

Враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, то встановлення такої обставини як «злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків» є обов`язковим у такого роду спорах.

Водночас, наприклад, наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 16.01.2019 р. у справі № 465/3694/14-ц; від 24.10.2018 р. у справі № 761/2855/17; від 17 червня 2021 р. у справі № 466/9380/17.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише у разі наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки.

Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суди попередніх інстанцій не врахували, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які могли б бути законною підставою для позбавлення його батьківських прав стосовно доньки, позивачем не надано.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав.

Аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 р. у справі № 641/2867/17-ц.

Директор Департаменту служб у справах дітей ОСОБА_15 подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що, на виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками. Підтримують позовні вимоги матері дитини.

Розгляд справи просить провести за відсутності представника органу опіки та піклування. Рішення по справі в частині визначення місця проживання дитини прийняти з урахуванням наданого висновку про доцільність позбавлення батьківських прав в інтересах дитини.

Вислухавши учасників справи, показання свідків, думку дитини, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони по справі проживали разом без реєстрації шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , дитина проживає з 2017 року з матір?ю, позивачка перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, ці обставини визнано сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_16 є матір`ю, а ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 30).

З 03 червня 2017 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, має повноцінну сім`ю, ще з 2016 року вони проживають разом із ОСОБА_6 , який повністю утримує родину, забезпечує дітей, із дитиною ОСОБА_8 , а також мають спільну дочку ОСОБА_9 (а. с. 31).

Відповідно до інформації Харківського приватно - виховного комплексу «Авторська школа Бойка» ОСОБА_4 навчається у закладі з 02.12.2022. Мати ОСОБА_1 багато уваги приділяє здоров?ю, освіті та вихованню сина. Постійно цікавиться його успіхами, підтримує тісний зв?язок з учителями та адміністрацією школи. Всі матеріальні витрати на утримання ОСОБА_4 в школі забезпечує мати. Адміністрація школи та педагоги мають можливість спілкуватись тільки з матір?ю учня. З його батьком не знайомі.

Cтаттею 19 СК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В зв`язку із встановленими обставинами, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (далі за текстом - Департамент служб) розглянуто питання та, на виконання ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Служба у справах дітей підтримує позовні вимоги матері дитини.

Так, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради (далі за текстом - Департамент служб) розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено.

В Дзержинському районному суді м. Харкова розглядається цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав.

Батько дитини - ОСОБА_2 .

Мати дитини - ОСОБА_1 .

Батьки дитини у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , де створені умови для проживання дитини.

Відповідно до інформації Харківського приватного навчально - виховного комплексу «Авторська школа Бойка» ОСОБА_2 навчається у закладі з 02.12.2022. Мати ОСОБА_1 багато уваги приділяє здоров`ю, освіті та вихованню сина. Постійно цікавиться його успіхами, підтримує тісний зв`язок з учителями та адміністрацією школи. Всі матеріальні витрати на утримання ОСОБА_4 в школі забезпечує мати. Адміністрація школи та педагоги мають можливість спілкуватись тільки з матір`ю учня. З його батьком, ОСОБА_2 не знайомі.

Відповідно до інформації комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №14» Харківської міської ради ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з листопада 2023. На прийом до лікаря - педіатра поліклініки ОСОБА_11 приходив у супроводі матері ОСОБА_1 , рекомендації лікарів по нагляду та лікуванню за хворою дитиною виконуються у повному обсязі. Інформації про здійснення батьківських обов`язків по догляду та лікуванню дитини батьком, ОСОБА_2 поза межами компетенції закладу.

Малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надав свої письмові пояснення, в яких зазначив що підтримує мати, та просить позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_2 , так як він його не пам`ятає, бо не спілкувався із ним тривалий час. Також зазначив, що живе у повній родині, у нього все добре. Зараз батьком називає ОСОБА_17 . Живе з вітчимом, мамою та сестрою.

Представником батька дитини, ОСОБА_18 , були надані пояснення та документальні підтвердження до матеріалів справи (оформлення висновку) щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

На прийом до спеціаліста Департаменту для надання пояснень також з`являлись бабуся та дідусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , які пояснили, що дуже люблять свого онука, дитина з 2012 по 2016 проживала із ними, після чого мати забрала онука та не надає можливості спілкуватись із ним їм та батько дитини.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія) на підставі наявних документів.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 19, 150, 155, 164 Сімейного кодексу України, рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважав доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 205-207).

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, дитина має право на належне батьківське виховання гарантоване їй Конституцією України, а тому неналежна поведінка матері, стоїть на перешкоді цього права.

Згідно частиною четвертою статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 частиною першою статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до п. 2 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції й обґрунтувань.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених судом першої інстанції обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування матір`ю своїм батьківським обов`язком, обґрунтованим є висновок щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

У справі «Ilya Lyapin v. Russia» (Ілля Ляпін проти Росії) ЄСПЛ зазначив, що, якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вищевказана позиція також кореспондується з рядом позицій Верховного Суду, зокрема у справі № 331/8310/15 (постанова від 02 серпня 2021 року).

Як свідчать матеріали справи, як не заперечували сторони та підтвердили свідки , відповідач вже протягом дуже тривалого проміжку часу, більше як 10 років, проживає в місті Києві, з дитиною не спілкується, а, відтак, не маючи контакту із сином, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не дбає про нього, та не бере участі у його вихованні, так і не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Не цікавиться його життям, інтересами, вподобаннями та захопленнями.

Відповідач тривалий час не піклується про сина та не спілкується з ним, не цікавиться успіхами в навчанні та розвитку, їх станом здоров`я, не опікується його навчанням, підготовкою до дорослого життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Аліменти ОСОБА_2 сплачував, але несвоєчасно, мав заборгованість.

Окрім того, суд бере до уваги той факт, що відповідач, незважаючи на те, що суд неодноразово зауважував на це та звертав увагу на важливість предмета спору, який стосується його сина, протягом тривалого часу перебування справи у провадженні суду та під час судового розгляду справи, а саме з 30 травня 2023 року, не виявив бажання взяти участь у судовому засіданні безпосередньо або ж в режимі відеоконоференції в порядку дистанційного судового провадження, надати суду свої пояснення, заперечення проти позовних вимог особисто, посилаючись, як про це зазначили та пояснили його батьки (свідки у справі), на його постійну зайнятість.

Водночас, з 03.06.2017 року позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі, має повноцінну сім`ю, ще з 2016 року вони проживають разом із ОСОБА_6 , який повністю утримує родину, забезпечує дітей, дитиною ОСОБА_8 , а також мають спільну дочку ОСОБА_9 .

Дитина ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що має близькі теплі родинні відносини з ОСОБА_6 , якого називає батьком та до якого ставиться як до свого рідного батька. Разом із тим, рідного батька він взагалі не пам`ятає, їхня зустріч була вже як вісім років тому назад. Зазначив, що йому ближче ОСОБА_12 , оскільки рідного батька немає в його житті, він про нього нічого не знає та не має до нього ніяких почуттів. Бабусю та дідуся він також зовсім не пам`ятає. Наразі він виховується у повноцінній сім`ї, в якій у нього є все необхідне. Зазначив, що він не має потреби в матеріальній допомозі батька, спілкуватися з ним також не бажає, оскільки вже не вважає його рідним. Має до нього негативне ставлення, яке, на його думку, вже не зміниться. Просив суд позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Разом із тим, суд не приймає в якості доказів надані висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи № 199-2020 від 22 лютого 2022 року, зроблений коли ОСОБА_11 було 9 років, та висновок психолога від 30 січня 2020 року, зважаючи на те, що вони не відповідають дійсному віку дитини, оскільки не є актуальним станом на час розгляду справи та ухвалення рішення (а. с. 25-29).

Виходячи з вищевикладеного, діючи в найкращих інтересах дитини, враховуючи думку сина ОСОБА_11 , який позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підтримав та просив суд їх задовольнити, оскільки цього вимагають інтереси дитини, беручи до уваги висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зважаючи на те, що судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками, тривалий час проживає далеко, в місті Києві, не приймає участі в житті дитини та, відповідно, і не створює відповідних умов для належного фізичного та духовного розвитку сина, не цікавиться та не розділяє його інтереси, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обгрунтованими та доведеними.

У зв`язку із чим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно дост. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї працездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Особа, позбавлена батьківських прав, водночас, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Стосовно позовних вимог про зміну прізвища дитини з « ОСОБА_19 » на « ОСОБА_20 » суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі ст. 148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Положення ст. 148 СК України не передбачають зміну прізвища дитини з підстав позбавлення батька його батьківських прав.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання.

Зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків. У зв`язку з цим відпадає необхідність в отриманні згоди батька позбавленого батьківських прав для зміни прізвища дитини, а відповідно і вирішення даного питання в судовому порядку за відсутності за конкретних обставин спору по суті.

Зміна прізвища дитини здійснюється відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793.

Відповідно до п. 2.14. Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, у тому числі про анулювання та поновлення, є рішення суду про позбавлення батьківських прав.

Відомості про позбавлення батьківських прав вносяться до паперового носія актового запису цивільного стану та Державного реєстру актів цивільного стану в день надходження копії відповідного рішення суду до відділу державної реєстрації актів цивільного стану або в день її пред`явлення особою, зазначеною в рішенні суду, або уповноваженою нею особою (2.16.5. Правил).

Виходячи з наведених вище норм, суд відмовляє в задоволені позову в частині вимоги позивача про зміну прізвища дитини виходячи з того. Окрім того, під час розгляду справи сторона відповідача не висловлювала своїх заперечень з приводу зміни прізвища дитини.

Водночас, як зазначено вище, позивач не позбавлена права звернутися до органів державної реєстрації актів цивільного стану з письмовою заявою про внесення змін до актового запису цивільного стану до якої необхідно буде додати свідоцтво про народження дитини та рішення суду про позбавлення батьківських прав батька.

Крім цього, суд зазначає, що доказів звернення позивача до органів реєстрації актів цивільного стану із заявою про зміну прізвища дитини та доказів відмови в проведенні зміни прізвища дитини, суду позивачем не надано.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, а також досліджені, встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Конвенції про права дитини, ст. 150, ст. ст.164, 166 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_6 .

Третя особа - Служба у справах дітей по Київському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради, , адреса місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 55.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення складено 09 грудня 2024 року.

Суддя В. М. Яковлева