Справа № 183/8025/24
№ 2/183/3563/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 грудня 2024 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області про:
-визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 68,4 кв.м, жилою площею 41,2 кв.м, підсобною площею 27,7 кв.м, за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ,
позивачі звернулись до суду з цим позовом у порядку підсудності, визначеної Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22, яким змінено територіальну підсудність судових справ Сєвєродонецького міського суду Луганської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 лютого 1996 року Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області згідно з розпорядженням від 21 лютого 1996 року № 497 ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на праві спільної приватної власності належить квартира, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано у КП «Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька» за ОСОБА_1 та членами його родини за реєстровим номером 728 від 29 березня 1996 року. Згідно з технічним паспортом на квартиру від 23 січня 1998 року, квартира за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 68,4 кв.м, жилою площею 41,2 кв.м, підсобна площа 27.7 кв. м, належить позивачам.
Постановленою суддею ухвалою від 06 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Недоліки позову усунуто позивачами 07 серпня 2024 року.
Постановленою суддею ухвалою від 08 серпня 2024 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
Постановленою судом ухвалою від 18 жовтня 2024 року за клопотанням представника позивача постановлено судові засідання проводити в режимі відеоконференції.
Постановленими судом ухвалами від 24 жовтня 2024 року від позивача витребувано для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, доданих у копіях до позову та закрите підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
05 листопада 2024 року позивачами на виконання ухвали суду надано засвідчені нотаріусом документи для огляду в судовому засіданні та в судовому засіданні 03 грудня 2024 року судом оглянуто докази.
В судове засідання позивачі, представник позивачів не з`явилися. Представником позивача подано клопотання про розгляд справи у його відсутність та підтримання вимог позовної заяви.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши доводи позовної заяви, перевіривши їх наданими доказами, висновує таке.
Судом установлено, що 26 лютого 1996 року Виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради Луганської області згідно з розпорядженням (наказом) від 21 лютого 1996 року № 497 ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на житло, нотаріально засвідчену копію якого долучено до справи, відповідно до якого позивачам передано шляхом приватизації у спільну сумісну власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 68,4 кв. м. /а.с.81/. Право власності на вказану квартиру зареєстроване у реєстровій книзі за № 529. Свідоцтво містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька з підписом посадової особи про набуття права власності на квартиру ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та реєстрацію права власності в реєстрову книгу за № 728 29 березня 1996 року.
Згідно з засвідченою нотаріально копією технічного паспорту на квартиру від 23 січня 1998 року, який містить штамп та печатку Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецька з підписом посадової особи, трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 68,4 кв.м, житловою площею 41,2 кв.м, підсобна площею 27,7 кв.м. /а.с.82-83/.
З досліджених копій паспортів громадян України, довідок про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, витягів із нього, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб - позивачів, убачається, що: ОСОБА_2 з 16 листопада 2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 /а.с.10-11, 49-50/, ОСОБА_3 з 10 серпня 1998 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.12-13, 51-52/, ОСОБА_4 з 07 вересня 2001 року по 04 листопада 2006 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.13, зворот-14, 52, зворот-53/; ОСОБА_1 з 23 квітня 1992 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.15-16, 19, зворот, 54-55, 58, зворот/.
25 травня 2023 року ОСОБА_1 складено повідомлення про знищене/пошкоджене нерухоме майно до Сєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області з проханням внести квартиру за адресою АДРЕСА_1 до переліку об`єктів, приміщень, житлових будинків, які підлягають обстеженню з метою визначенню стану його руйнації, можливості подальшої експлуатації, відновлення та визначення завданих збитків та витрат з подальшим їх відшкодуванням, а також до Державного реєстру нерухомого майна пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації /а.с.20, 59/.
02 червня 2023 року Сєвєродонецькою МВА Сєвєродонецького району Луганської області повідомлено ОСОБА_1 , що подальші дії стосовно повідомлення, внесеного до реєстру пошкодженого та зруйнованого майна, з метою визначення стану його руйнації, можливості подальшої експлуатації, відновлення та розрахунку завданих збитків можливі лише після подання заяви усіма співвласниками та фактичного огляду пошкодженого об`єкту спеціалістами на місцевості, здійснення експертної оцінки суб`єктом оціночної діяльності після де окупації території Сєвєродонецької міської територіальної громади, створення безпечних умов (очищення території від вибухонебезпечних засобів) для здійснення всіх необхідних робіт /а.с.21, 60/.
15 червня 2023 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 68025794 (наданим суду у засвідченій копії) зупинено розгляд заяви від 09 червня 2023 року за реєстровим № 55693311 для отримання відповіді на запит до КП Сєвєродонецьке БТІ /а.с.23, 62/.
Листом державного реєстратора прав на нерухоме майно від 15 червня 2023 року № 01.1-19/369 витребувано від КП Сєвєродонецьке БТІ відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 , наявності/відсутності арештів, заборон /а.с.22, зворот, 61, зворот/.
27 липня 2023 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно Зубко В. Ю. винесено рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 6861841, копію якого надано суду /а.с.23, зворот, 62, зворот/, згідно з яким встановлено обставини, які є підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій, а саме: після завершення строку, встановленого частиною третьою ст. 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав.
14 листопада 2023 року позивачем-1 складено заяви до Начальника Сєвєродонецької МВА Сєвєродонецького району Луганської області та Сєвєродонецького БТІ з про надання інформації стосовно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 та наявність/відсутність арештів, заборон, сприяння в отриманні інформації від Сєвєродонецького БТІ /а.с.32, 33, 46, 47/.
27 листопада 2023 року Сєвєродонецькою МВА Сєвєродонецького району Луганської області листом № 1923ВС/ЗГ повідомлено позивача-1, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ (далі - БТІ) на паперових носіях. Оскільки приміщення БТІ зазнало значних руйнувань, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року /а.с.31, 48/.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 332665951 від 18 травня 2023 року вбачається, що відомості про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 відсутні /а.с.22, 61/.
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачам майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності, розбіжністю в прізвищі власника майна.
Вирішуючи позов, суд ураховує таке.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продаж; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майн подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права ні утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права н; аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.
Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у редакції, чинній на 26 лютого 1996 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
У позивачів наявні документи, що засвідчують їх право власності (свідоцтво про право власності на житло), яке зареєстроване згідно з чинного на момент його видачі законодавства, однак відсутність можливості перевірки дійсності його видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивачів права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією рф території України, позбавляє позивачів можливості довести своє право.
Верховний Суд України у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Крім того, у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Позивачами право власності набуте у 1996 році. Надані позивачами докази у виді свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту видані та посвідчені органом, що здійснював реєстрацію права власності на 1996 рік - Сєвєродонецьким БТІ, з відповідними відмітками про реєстрацію набуття права власності, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації права власності на квартиру. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі частини позивачів підтверджує їх доводи про набуття права власності на спірну квартиру.
Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про право власності позивачів, отримання інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) є неможливим, іншого порядку підтвердження права власності у відносинах, що склалися, державою не встановлено, суд висновує, що позивачі не можуть розпоряджатися своїм майном через невизнання державою їх права власності, що, в свою чергу, порушує таке їх право.
Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд висновує про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачами доведено їх право власності на спірну квартиру належними та допустимими, достатніми доказами та існуючі перешкоди для його реалізації.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 68,4 квадратних метри, житловою площею 41,2 квадратних метри, підсобною площею 27,7 квадратних метри.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складене та підписане 03 грудня 2024 року.

Учасники справи:

позивач-1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_5 ;

позивач-2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_5 ;

позивач-3 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає (ВПО) за адресою: АДРЕСА_5 ;

позивач-4 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ;

відповідач - Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32.

Суддя Д. О. Парфьонов