ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року

м. Київ

справа № 361/681/18

провадження № 61-12368св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справуза заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович

за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року.

Обґрунтовуючи вимоги заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О. А. (далі - приватний виконавець Валявський О. А.) про заборону йому у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання ним зобов`язань за виконавчими листами від 05 листопада 2020 року № 361/681/18 і від 04 липня 2020 року № 361/8807/18, виданими Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_2 .

На думку заявника, встановлення обмеження у праві виїзду є необґрунтованим, оскільки є необхідність виїзду за межі України у робочих цілях із фінансуванням поїздок АО «Промірсі» і партнерами.

Вважає, що приватний виконавець не надав жодного доказу про ухилення його від виконання зобов`язань, оскільки суд у рішенні від 02 березня 2023 року у справі № 361/681/18 надав оцінку аналогічним аргументам приватного виконавця як не достатніми та неналежним для встановлення обмеження у праві виїзду за межі України. Зокрема, визнано, що перетин державного кордону не свідчить про ухилення від виконання зобов`язань. Також зазначено, що обмеження встановлено на підставі подання приватного виконавця в об`єднаному виконавчому провадженні з іншим, яке закрито у зв`язку із сплатою боргу в повному обсязі.

Він добросовісно виконує покладені на нього обов`язки, на вимоги приватного виконавця вчасно подає декларації про доходи, всіляко сприяє приватному виконавцю та здійснює активну комунікацію з ним, а з моменту обізнаності про реквізити для сплати боргу регулярно сплачує кошти в рахунок погашення заборгованості. За таких обставин немає підстав обмеження його у праві виїзду за межі України.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Броварський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 09 червня 2023 року заяву задовольнив. Скасував тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2023 року.

Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого суду, приватний виконавець Валявський О. А. оскаржив її в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд ухвалою від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Валявського О. А. на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2023 року залишив без руху та надав строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії ухвали суду для усунення недоліків, а саме для надання документів про сплату судового збору, роз`яснив заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Київський апеляційний суд ухвалою від 01 серпня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Валявського О. А. на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2023 року визнав неподаною та повернув.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що у строк, визначений ухвалою від 28 червня 2023 року,приватний виконавець Валявський О. А. не виконав вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, а тому відповідно до статті 185 ЦПК України його скаргу необхідно визнати неподаною і повернути.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У серпні 2023 року приватний виконавець Валявський О. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що, повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд не перевірив належним чином отримання приватним виконавцем копії ухвали суду, чим фактично позбавив його права на апеляційне оскарження судового рішення.

У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Волошин І. В. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін, оскільки це судове рішення є законним і обґрунтованим. При цьому зазначив, що приватний виконавець у заяві, поданій на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, навів неправдиву інформацію щодо дати отримання ухвали 25 липня 2023 року. Також вказував про те, що аргументи про відсутність в конверті ухвали є надуманими і не підтверджені належними доказами.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

27 листопада 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 грудня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу приватного виконавця Валявського О. А. залишено без руху та надано строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали для виправлення вказаних недоліків, а саме подання квитанції на підтвердження сплати судового збору у зазначеному розмірі або документів, що можуть підтверджувати звільнення від такої сплати (а. с. 82-83, т. 8).

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надіслано на адресу приватного виконавця, зазначену в апеляційній скарзі, 28 червня 2023 року, що підтверджується супровідним листом (а. с. 84, т. 8).

Згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 634, а також витягом з відстеження вказаного відправлення приватний виконавець Валявський О. А. отримав копію ухвали про залишення його апеляційної скарги без руху 12 липня 2023 року (а. с.103-04, т. 8).

Враховуючи зазначене і той факт, що 22 та 23 липня 2023 року були вихідними днями, останнім днем для усунення недоліків було 24 липня 2023 року.

Разом з тим приватний виконавець Валявський О. А. подав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги 25 липня 2023 року, тобто з пропуском строку, встановленого судом.

Водночас заявник не подав клопотання про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги з поважних причин.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція)таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням права на апеляційний перегляд та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої та частини п`ятої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Якщо апеляційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно з частиною шостою статті 357 ЦПК України питання про залишення апеляційної скарги без руху суддя-доповідач вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги. Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Залишаючи апеляційну скаргу приватного виконавця Валявського О. А. без руху, апеляційний суд визначив для усунення недоліків строк у десять днів з дня отримання ухвали від 28 червня 2023 року.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року приватний виконавець Валявський О. А. отримав 12 липня 2023 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) наголошено на тому, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимог ухвали про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Верховний Суд у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 127/27294/20 (провадження № 61-16328св21) зазначив, що суд апеляційної інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу виявив надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, за наявності доказів усунення недоліків апеляційної скарги на момент постановлення оскаржуваної ухвали, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявникові.

Застосовуючи до поданої апеляційної скарги наслідки, встановлені частиною другою статті 357 ЦПК України, суд апеляційної інстанції виходив із того, що приватний виконавець Валявський О. А. у встановлений судом строк (10 днів з дня отримання копії ували суду) не виконав вимог ували суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Разом із цим, з матеріалів справи видно, що 25 липня 2023 року приватний виконавець Валявський О. А. через засоби поштового зв`язку, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, надіслав до суду заяву до якої долучив квитанцію про сплату судового збору, яка надійшла до апеляційного суду 28 липня 2023 року.

Відповідно до частин другої та шостої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Ураховуючи той факт, що станом на час постановлення оскаржуваної ухвали, у суду були докази про усунення заявником недоліків апеляційної скарги, а також незначний пропуск процесуального строку (1 день з урахуванням вихідних), апеляційний суд, з метою забезпечення права особи на доступ до правосуддя, мав би продовжити процесуальний строк для усунення недоліків за власною ініціативою.

За таких обставин Верховний Суд вважає, що повернення апеляційної скарги, за таких обставин, не відповідає принципу розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі й порушує сутність права заявника на доступ до суду, що з огляду на положення статті 6 Конвенції є недопустимим.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» (рішення від 04 грудня 1995 року) ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до практики ЄСПЛ на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Голднер проти Сполученого Королівства», серія A № 18, пункт 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення ЄСПЛ від 29 липня 1998 року у справі «Герен проти Франції», § 37; від 28 березня 2006 року у справі Мельник проти України, заява № 23436/03, § 22).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France»).

За таких обставин доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права є обґрунтованими, оскаржувана ухвала про повернення апеляційної скарги підлягає скасуванню.

Частиною третьою статті 406 ЦПК України визначено, що касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення апеляційним судом норм процесуального права призвело до ухвалення незаконного судового рішення, оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (вирішення питання про відкриття апеляційного провадження).

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов