Справа №345/6339/23
Провадження № 2/345/135/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.01.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 20.10.2007 перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2022 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу обоє дітей проживали з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

За час, що минув після розірвання шлюбу, останній рік син ОСОБА_3 фактично проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_2 . Служба у справах дітей Калуської міської ради надала висновок, згідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 (позивачем).

Позивач зазначає, що сину створені належні умови для проживання та розвитку, дитина доглянута і хоче проживати з батьком. Також ОСОБА_1 має достатній для утримання сина заробіток, є фізично здоровим. З огляду на наведене вище позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач подав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить справу слухати у його відсутності.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи в її відсутності. Позов визнала у повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Калуської міської ради в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи за відсутності представника, позов підтримують в повному обсязі, при вирішенні справи просять врахувати наданий ними висновок.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідач по справі визнала вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.10.2007. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.01.2022 шлюб між ними було розірвано (а.с.17).

Від даного шлюбу народилося двоє синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 8).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.01.2020 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки судом встановлено, що обоє дітей проживають з матір`ю (а.с.18).

Згідно акту № 125 від 21.11.2023, складеного ТзОВ УК «Теплодім», ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 (син ОСОБА_3 ) проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджують сусіди-свідки (а.с.12).

29.09.2023 комісією складено акт обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно акту встановлено, що умови проживання задовільні, створені умови для виховання і розвитку дитини, дитина забезпечена всіма необхідними речами. За даною адресою проживають: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_6 (бабуся), ОСОБА_3 (син). Стосунки в сім`ї дружні. Зі слів батька ОСОБА_1 встановлено, що його старший син ОСОБА_3 проживає разом з ним з січня 2023. Батько бере активну участь в житті сина. Зі слів малолітнього ОСОБА_3 встановлено, що до нього часто приходить його молодший брат ОСОБА_4 , який також може залишатися на ніч, коли мама працює щодобово у Калуській ЦРЛ (а.с.11).

До матеріалів справи також долучено витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», згідно якого ОСОБА_1 станом на 15.09.2023 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.13).

Відповідно до висновку про стан здоров`я дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він є здоровим (а.с.14).

Також до матеріалів справи додано довідку про те, що ОСОБА_3 навчається в 4-В класі Калуського ліцею № 5 (а.с.15) та характеристику ОСОБА_3 з навчального закладу, в якій зазначено, що батько приділяє увагу вихованню та навчанню сина, матір до школи ніколи не приходила та з учителем не знайома (а.с.16).

Згідно висновку Служби у справах дітей Калуської міської ради від 06.11.2023 № 01-23/795 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 . Також у даному висновку зазначено, що мати дитини ОСОБА_2 повідомила, що старший син ОСОБА_3 проживає з батьком, а молодший син - з нею, молодший син іноді теж залишається у батька, коли вона працює добу. (а.с. 9-10).

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно із ч.1 та ч.2ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, проаналізувавши докази по справі, враховуючи вік дитини, виходячи з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, суд приходить до висновку про те, що інтересам малолітнього ОСОБА_3 буде відповідати визначення місця його проживання разом з батьком ОСОБА_1 , оскільки дитині в даний час створені всі належні умови для належного фізичного та морального розвитку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 200, 206, 258, 259, 263-265, 273, 280-283 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий