Справа № 444/483/24 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р. Й.
Провадження № 22-ц/811/1730/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИЛА:

01.02.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за договором позики № 5119141 від 22.02.2023, у розмірі 22 120,00 грн, з яких:7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 120,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Позов обгрунтований тим, що 22 лютого 2023 року між ТОВ "Маніфою" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 5219141, на підставі якого він отримав кошти у розмірі 7000 грн строком до 13 травня 2023 року зі сплатою процентів. 13 липня 2023 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №13-07/2023, згідно якого ТОВ "Маніфою" передає ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників від 13.07.2023 до договору факторингу № 13-07/2023 від 13.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 22 120,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 120,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за договором позики № 5119141 від 22.02.2023, у розмірі 22 120,00 грн, з яких: 7000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 120,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" сплачений при поданні позову до суду судовий збір у розмірі 3028 грн.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені не відповідає справедливості, добросовісності, розумності. Вважає, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 15120,00 грн не є співрозмірною сумі кредиту у 7000,00 грн. Звертає увагу на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем, як новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок первісного кредитора. Відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору позбавляє можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі, а саме, що позивач дійсно набув права вимоги за договором позики. Наголошує, що матеріали справи не містять належного, достатнього та допустимого доказу перерахування йому сум позики. На думку апелянта, позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, зокрема не довів укладення кредитного договору на умовах, що вказані у наданих копіях, не довів перерахування йому суми позики, не довів розмір фактично наданих у кредит коштів, які він просить стягнути, а тому суд першої інстанції задовольнив позовну заяву без достатніх на те правових підстав. Звертає увагу на те, що суд мав зупинити провадження, оскільки позивач перебуває на військовій службі.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Судом встановлено, що 22 лютого 2023 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 5219141 (а.с.5-9).

Договір позики підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер моб.телефону відповідача, про що свідчить п.9 договору позики, реквізити та підпис сторін.

Згідно з п.2.1. договору, за цим договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти від суми позики та всі інші платежі, пов`язані з виконанням цього договору.

Пунктами 2.3.3-2.3.6. договору передбачено, що сума позики 7 000 грн, строк позики 80 днів, тобто з 22 лютого 2023 року по 13 травня 2023 року. Порядок нарахування процентів за користування кредитними коштами передбачений п.2.4. договору кредиту, а умови нарахування процентів за договором та сплати заборгованості розділом 3 цього ж договору.

Згідно з п.2.5. договору, позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики, шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позичальника за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) НОМЕР_1 , зареєстрований позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті.

Договір позики укладається в інформаційно-телекомунікаційній системі позикодавця в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» шляхом попереднього розміщення позикодавцем в особистому кабінеті позичальника договору позики для вивчення та прийняття його умов позичальником шляхом введення одноразового ідентифікатора з метою підписання запропонованого позикодавцем договору у відповідне поле ( п.9.1. договору).

Відповідно до п.10.1.6. договору, відповідач підтвердив, що вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики.

Таким чином, ТОВ «Маніфою» було надано кредитні кошти ОСОБА_1 у сумі 7 000 грн, які позичальник зобов`язався повернути, а також сплатити позикодавцю проценти від суми позики.

13 липня 2023 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Маніфою» укладено договір факторингу № 13-07/2023 (а.с.15-17).

Згідно з п. 1.1. договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якаю настав або виникне в майбутньому до третіх осіб -боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно з п. 1.2 договору факторингу, сторони погодили, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 13-07/2023 від 13.07.2023 та розрахунку заборгованості за договором позики №5219141 від 31.12.2023, сума заборгованості ОСОБА_1 становить 22 120,00 грн, з яких: 7 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 120,00 грн - сума заборгованості за процентами за користування позикою (а.с.19-20).

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитному договору, а ОСОБА_1 прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання його електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак останній в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №5219141 від 22 лютого 2023 року, а саме договір відступлення первісним кредитором права вимоги № 13-07/2023 від 13 липня 2023 року, належним чином завірений акт прийому-передачі реєстру боржників від 13 липня 2023 року(а.с.18), витяг з реєстру боржників за ним щодо ОСОБА_1 (а.с.19).

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеними кредитним договором від 22 лютого 2023 року у відповідних сумах, які підтверджуються наявними у матеріалах справи документами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено належними доказами перехід права вимоги за спірними кредитними договорами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договорами факторингу на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання зобов`язань за цими договорами та набуття новим кредитором права вимоги, то такі колегія суддів до уваги не бере, оскільки договір факторингу 13-07/2023 від 13.07.2023 містить п.1.2, згідно якого право вимоги переходить до фактора після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників.

У апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що він незгідний з розрахунками позивача, однак ОСОБА_1 клопотання про призначення судової економічної експертизи не заявляв та не спростував наданий розрахунок заборгованості, надавши власний розрахунок заборгованості, доказів наявності спору між сторонами щодо ненадання кредиторами коштів за кредитними договорами суду не надав, тому такі доводи не заслуговують на увагу.

Окрім того, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів.

Доводи апелянта про те, що нарахування процентів за спірними договороми не грунтуються на умовах договору також не беруться до уваги, оскільки проценти за користування кредитними коштами нараховувалися відповідно до умов договору, що підтверджується матеріалами справи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також посилався на те, що він проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою від 15 лютого 2024 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_3 (а.с.60), тому суд першої інстанції відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 Цивільного процесуального кодексу України мав зупинити провадження у цій справі.

Оцінивши вищевказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Аналіз пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу, оформлюється письмовими наказами по особовому складу. Тому такий наказ по особовому складу є належним та достатнім доказом перебування сторони у складі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань.

Аналогічних висновків дотримується Верховний Суд у постановах від 29.03.2023 у справі № 756/3462/20 та від 14.02.2024 у справі № 466/8799/22, у яких суд зазначив, що належним письмовим доказом для зупинення провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних Сил України є наказ по особовому складу, виданий у порядку, встановленому пунктом 12 Положення. Інші докази (довідки, листи з військової частини) Верховний Суд визнав недостатніми для встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу.

Оскільки, матеріали справи не містять наказу по особовому складу, а довідка №377/РВЗ від 15 лютого 2024 року не є достатнім для зупинення провадження у справі відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, відтак, судом першої інстанції норми процесуального права під час вирішення питання про зупинення провадження у цій справі не були порушені.

Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 29 березня 2023 року по справі № 756/3462/20, від 14 лютого 2024 року по справі № 466/8799/22, від 28 листопада 2024 року по справі № 905/1426/23.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків місцевого суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 06.12.2024

Головуючий

Судді