Справа № 362/1893/23
Провадження № 2/362/310/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Ковбеля М.М.,

з участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у загальному позовному провадженні в судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "УкрСиббак" про визнання іпотеки такою, що припинилася, зняття заборони та виключення запису, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: визнати іпотеку нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Договором іпотеки № 49343 від 24.04.2007 року такою, що припинилась; зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; виключити відповідні записи щодо нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Свої вимоги обгрунтовуює тим, що ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за Кредитним договором, що була стягнена в судовому порядку. Цей факт підтвердив також і сам Банк, зокрема, у Листі від 12.11.2021 року № 25-1-01/75304. Оскільки зобов`язання за Кредитним договором припинилося його належним виконанням, то додаткове (похідне) зобов`язання за Іпотечним договором також слід вважати припиненим. У зв`язку з цим, відсутні законні підстави для продовження існування заборони на відчуження переданого в іпотеку майна, оскільки це у протиправний спосіб обмежує право власності Позивача на належне їй майно.

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити.

Відповідач своїм правом подачі відзиву не скористався, надіслав до суду довідку в якій зазначено, що у позивача відсутня заборгованість перед банком.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право особи на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожен має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 23.04.2007 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 23.04.2007 року.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору сума кредиту становить 100 000 доларів США, що на день укладення договору дорівнювало 505 000 гривень за офіційним курсом НБУ.

Згідно пп. 1.2.2. Кредитного договору сторонами погоджено строк повернення кредитних коштів до 23.04.2017 року (копія Кредитного договору додається).

У п. 2.1. Кредитного договору передбачено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника Банком приймається іпотека нерухомості, а саме: нежитлової будівлі, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором сторонами було укладено Договір іпотеки № 49343 від 24.04.2007 року, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Накладено заборону відчуження зазначеного нерухомого майна до припинення договору іпотеки, яка зареєстрована у реєстрі за № 1-2367 (копія Договору іпотеки та Заборони додається).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.12.2016 року у справі № 362/6039/15-ц у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.03.2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 23.04.2007 року у розмірі 13 227,23 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) на 10 серпня 2015 року становить 278 960,72 грн., та пеню у розмірі 28 450,69 грн, а також судовий збір у розмірі 4 255,72 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 року у справі № 362/6039/15-ц було вирішено залишити без задоволення касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», задовольнити частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати рішення Апеляційного суду Київської області від 23.03.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судового збору у розмірі 4 255,72 грн., судові витрати, понесені ПАТ «УкрСиббанк» у зв`язку з поданням апеляційної скарги у розмірі 4 255,72 грн, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, в іншій частині рішення Апеляційного суду Київської області від 23.03.2017 року залишити без змін. Поновити виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 23.03.2017 року в частині, залишеній без змін касаційним судом.

ОСОБА_1 невідкладно 14.01.2021 року звернулась до АТ «УкрСиббанк» із заявою про добровільне виконання судового рішення та проханням надати їй актуальні реквізити рахунку, на який вона має перерахувати кошти на виконання вказаного рішення Апеляційного суду Київської області від 23.03.2017 року у справі № 362/6039/15-ц.

Листом вих. № 25-1-01/23878 від 08.04.2021 року Банк повідомив ОСОБА_1 про неможливість видачі ОСОБА_1 запитуваної нею довідки через наявність у неї заборгованості за Кредитним договором. Банк повідомив, що у зв`язку із тим, що рішення суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором виконано лише у березні 2021 року, Банк має право на стягнення з ОСОБА_1 платежів, що передбачені ст. 625 ЦК України. А Позичальник може сплатити вказані кошти і без рішення суду. При цьому Банк звернув увагу ОСОБА_1 на можливість отримання платної довідки про розмір заборгованості за Кредитним договором.

У Листі від 12.11.2021 року № 25-1-01/75304 Банк повідомив про неможливість видачі довідки та надіслання повідомлення про припинення іпотеки у зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості перед Банком за Кредитним договором. При цьому, ні розміру вказаної заборгованості, ні періоду, за який вона нарахована, ні структури заборгованості у вказаному Листі Банком не зазначено. Разом з тим, у Листі Банк підтвердив повне погашення ОСОБА_1 заборгованості, стягнутої за рішенням Апеляційного суду Київської області від 23.03.2017 року у справі № 362/6039/15-ц та припинення зобов`язань ОСОБА_1 перед Банком в цій частині (докази додаються).

У Листі від 07.10.2022 року № 27-1-01/18575 Банк повідомив про відсутність підстав для видачі ОСОБА_1 довідки про відсутність заборгованості за Кредитним договором. Посилаючи на те, що у ОСОБА_1 існує заборгованість за вказаним договором.

У квітні 2021 року Банк звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором в розмірі 1129,58 дол. США, а саме 3% річних, що були нараховані Банком на підставі ст. 625 ЦК України.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2021 року у справі № 362/2055/21 у задоволенні позову відмовлено.

Судом в становлено, що як вбачається із квитанцій погашення заборгованості № 29 від 07.06.2021 року по Кредитному договору станом на 07.06.2021 року сплатила 1129,58 дол. США 3 % річних, а тому не має заборгованості перед АТ «Укрсиббанк».

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.08.2021 року у справі № 362/2055/21 в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 17.09.2021 року.

Як вбачається з довідки АТ "Укрсиббанк" №27-5/9902 заборгованість за кредитним договором № 0 від 23.04.2007 року - відсутня.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст. ст. 526, 599 ЦК України зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

За приписами ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вбачається з наданих Позивачем доказів, станом на день звернення із цим позовом до суду, ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість за Кредитним договором, що була стягнена в судовому порядку. Цей факт підтвердив також і сам Банк, зокрема, у довідці №27-5/9902.

Оскільки зобов`язання за Кредитним договором припинилося його належним виконанням, то додаткове (похідне) зобов`язання за Іпотечним договором також слід вважати припиненим. У зв`язку з цим, відсутні законні підстави для продовження існування заборони на відчуження переданого в іпотеку майна, оскільки це у протиправний спосіб обмежує право власності Позивача на належне їй майно.

Таким чином, Позивач належно виконала зобов`язання з погашення заборгованості за Кредитним договором щодо основної заборгованості, пені та 3 % річних, таке виконання прийняте Банком як кредитором, внаслідок чого зобов`язання за таким Кредитним договором припинилось. У зв`язку з припиненням основного зобов`язання, похідне зобов`язання за Іпотечним договором також припинилось. Однак, як вбачається з листів Банку, про які Позивач зазначала вище, Банк не визнає факту припинення зобов`язань за Іпотечним договором.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абз. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з п. 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тобто у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

За положеннями ч. 1 ст. 593 ЦК України припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується.

Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки.

Отже, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12 15, 20 ЦК України), можна зробити висновок про те, що в разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Таким чином, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Вказаний правовий висновок висловив Верховний Суд України у постанові від 04.02.2015 року у справі № 6-243цс14. Під час застосування вищенаведених норм права слід також врахувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3, абз. 2 і 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). Оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди мали ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, а не зобов`язувати вчинити такі дії нотаріуса.

У відповідності до вимог статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із частиною другою статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 5, 12, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 265, 268, 273, 274-279, 289, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати іпотеку нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за Договором іпотеки № 49343 від 24.04.2007 року такою, що припинилась.

Зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виключити відповідні записи щодо нерухомого майна, а саме - нежитлової будівлі, кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель