Провадження № 6/201/730/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Дейнега А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Є.П. про примусове проникнення до житла, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 листопада 2024 року надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Є.П. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за виконавчим написом № 1453 від 05.09.2024 вчиненого приватним нотаріусом Галушка О.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що вимогами від 25.10.2024 та 30.10.2024, боржницю повідомлено про проведення виконавчих дій, призначених на 28.10.2024 на 10-00 год та на 04.11.2024 на 10-00 год., у вказані дати для проведення виконавчих дій, ані боржниця, ані представники боржниці не з`явились, доступ для проведення опису й арешту квартири АДРЕСА_1 не надала.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості даного подання з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Є.П. перербуває виконавче провадження № 76056869 з примусового виконання виконавчого напису № 1453 від 05.09.2024 року вчиненого приватним нотаріусом Галушка О.В. про стягнення з ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Енгельс Саратовської області, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка тимчасово не працює, реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2 , невиплачені в строк на підставі Договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Галушкою О.В. 02.07.2024 року за реєстровим № 1115, грошові кошти у розмірі 1 015 000 грн. 00 коп. - сума позики, строк повернення яких настав 02 вересня 2024 року.

17.09.2024 року на підставі ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» накладено арешт на все майно боржника в межах суми стягнення, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно інформації банків за боржницею зареєстровані рахунки, у зв`язку з чим на підставі ст. 56 ЗУ Про виконавче провадження» 23.09.2024 накладено арешт на кошти боржника. Кошти на рахунках відсутні.

Відповідно інформації ДФС та ПФУ доходи не отримує.

Згідно інформації отриманої з МВС, транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Боржником вимоги виконавчого документу станом 16.10.2024 року не виконано.

В ході проведення виконавчих дій встановлено, що за боржником зареєстровано нерухоме майно а саме: квартира АДРЕСА_1 .

Вимогами від 25.10.2024 та 30.10.2024, боржницю повідомлено про проведення виконавчих дій, призначених на 28.10.2024 на 10-00 год та на 04.11.2024 на 10-00 год., у вказані дати для проведення виконавчих дій, ані боржниця, ані представники боржниці не з`явились, доступ для проведення опису й арешту квартири АДРЕСА_1 не надала.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

З матеріалів справи вбачається, що у вимогах від 25.10.2024 та 30.10.2024, боржницею зазначено ОСОБА_1 , а отримано вказані вимоги ОСОБА_1 , а відтак відсутні докази на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність нею надати доступ до квартири.

За таких обставин суд приходить до висновку, що виконавець не у повному обсязі використав надані йому Закону України «Про виконавче провадження» можливості, щодо належного повідомлення боржника про свої наміри щодо необхідності вчинення виконавчих дій з метою примусового виконання рішення суду та передчасно звернувся з поданням про примусове проникнення в житло.

Виходячи із вищевикладеного, доводи виконавця щодо умисного ухилення боржника від виконання рішення суду є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне подання залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260, 439 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Макушева Є.П. про примусове проникнення до житла залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Батманова