Провадження № 2/161/113/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 січня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Крупінської С.С.,

за участю секретаря судового засідання Федорової В.М.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_3 , у якому просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1140,06 грн., інфляційні втрати у розмірі 5937,11 грн. та 1073,60 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було постановлено вирок про визнання неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винними у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.122 ч.1, ч.2 ст.296 КК України. На підставі ст.1 п.а Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, постановлено звільнити неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання за даним вироком за ст.ст.122 ч.1, 296 ч.2, 70 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Також вироком суду було стягнуто із законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 - ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2136,99 та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Вирок суду набрав законної сили 05.11.2020 року. 24.11.2020 року державним виконавцем було відкрито виконавчі провадження № 63702700 про стягнення із законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_2 2136,99 грн. матеріальної шкоди та виконавче провадження № 63703034 про стягнення із законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 15000 грн., які постановою державного виконавця Першого відділу ДВС у місті Луцьку від 26.11.2021 року були повернені без виконання. Однак, при повторному зверненні до державного виконавця, 29.11.2022 року постановою державного виконавця були відкриті виконавчі провадження № 70437879, про стягнення з законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 2136,99 грн., яке в подальшому було завершено, у зв`язку з його виконанням. Однак виконавче провадження № 70437937 не виконано, оскільки не було повністю відшкодовано суму моральної шкоди, тому заборгованість за вказаним виконавчим листом становить 12727,27 грн. Тому вважає, що відповідно до ст.625 ЦПК України має право на стягнення інфляційних збитків за прострочення сплати боргу та 3% річних.

У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача в користь позивача інфляційні збитки за прострочення сплати боргу у розмірі 5937,11 грн., 3% річних у розмірі 1140,06 грн., а всього 7077,17 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.11.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочний розгляд справи.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. п. 8, 9 ч. 2ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

За частинами 1, 5, 6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2020 року неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 визнано винними у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.122 ч.1 та 296 ч.2 КК України та призначено покарання за ст.122 ч.1 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за ст.296 ч.2 КК України у виді 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання до відбуття неповнолітнім ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.1 п. «а» ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року повністю звільнити неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від відбуття призначеного покарання за даним вироком за ст.ст.122 ч.1, 296 ч.2, 70 ч.1 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до тнеповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди зпадовольнити частково. Стягнути із законного представника неповнолітньої ОСОБА_4 - ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 2136,99 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн. Стягнути із законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 2136,99 грн. та моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Рішення суду набрало законної сили 05.11.2020 року

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Вказані обставини сторонами по справі не заперечуються.

24.11.2020 року державним виконавцем були відкриті виконавчі провадження № 63702700 та № 63703034 та 26.11.2021 року були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу (а.с.17-24).

29.11.20022 року після повторного звернення стягувача ОСОБА_1 , постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 70437879 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом 161/2109/19 виданого 06.11.2020 року та згідно платіжної інструкції № 14738 від 14.08.2023 року було стягнуто з відповідача 2136,99 грн. на відшкодування матеріальної шкоди (а.с.25,28).

29.11.20022 року Постановою державного виконавця у виконавчому провадженні № 70437937 було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом 161/2109/19 виданого 06.11.2020 року про стягнення з законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_2 моральну шкоду в користь ОСОБА_7 15000 грн. Однак, вирок суду в цій частині виконано частково, в сумі 2272,73 грн., що підтверджується відповіддю старшого державного виконавця та платіжною інструкцією № 23605 від 28.09.2023 року (а.с.26,27,29).

Предметом позову у цій справі є вимоги про нарахування інфляційних сум за несвоєчасне виконання цивільного позову, що задоволений судом при винесенні вироку та стягнення 3 % річних, що є платою за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Крім того, Велика палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року, у справі № 686/21962/15-ц відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у: Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Враховуючи наведене, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Таким чином, оскільки відповідач мав грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується цивільним позовом, що задоволений при винесенні вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2023 року про стягнення з законного представника неповнолітньої ОСОБА_5 ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 2136,99 грн. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн. та, з огляду на те, що відповідач порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Разом з тим, посилання відповідачки на те, що вона не повинна відшкодовувати шкоду у зв`язку з повноліттям дочки ОСОБА_5 судом до уваги не приймаються, так як таких вимог не заявлено, а мова йде про належне виконання вироку суду.

З матеріалів справи встановлено, що вирок суду не виконувався відповідачем у період з 05.11.2020 року по 30.10.2023 року, таким чином, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду викладених у постанові від 16.05.2018 року, у справі № 686/21962/15-ц, початок періоду виникнення грошового зобов`язання слід рахувати з дати набрання рішенням суду законної сили, тобто з 05.11.2020 року, тому позов слід задовольнити та з відповідача в користь позивача слід стягнути 5937,11 грн. інфляційних збитків за прострочення сплати боргу та 3% річних в розмірі 1140,06 грн., а всього 7077,17 грн.

Крім того, на підставі ч.ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.12, 13, 76-78, 81, 133, 141, 258-259, 264-265, 274-279,280 ЦПК України, ст.ст.509, 524, 533-535, 625 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5937 (п`ять тисяч дев`ятсот тридцять сім) грн. 11 коп. інфляційних збитків за прострочення сплати боргу та 3% річних у розмірі 1140 (одна тисяча сто сорок) грн. 06 коп., а всього 7077 (сім тисяч сімдесят сім) грн. 17 коп. за період з 21.09.2020 року по 31.05.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі є позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 12.01.2024 року.

Суддя Луцькогоміськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська