Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4943/23
Провадження № 2/332/214/24
Рішення

Іменем України

24 січня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

за участю секретаря: Мусаєва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Встановив:

У серпні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що 10.01.2024 було уточнено шляхом зменшення позовних вимог.

В обґрунтування позову, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, зазначено, що, посилаючись на ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1048-1049 ЦК України та умови договору № 3462901, укладеного 06.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 , ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в загальному розмірі 43 788,00 грн, інфляційні втрати 2 721,10 грн, 3% річних 942,94 грн, судовий збір в розмірі 2 147,20 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою суду від 07.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі.

10.10.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

16.10.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Від представника позивача адвоката Столітнього М.М., в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника позивача, просить задовольнити позовні вимоги з врахуванням зменшення позовних вимог.

Від відповідача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

06.01.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 3462901 про надання споживчого кредиту (а.с. 14-20). За умовами даного договору:

-відповідачу було надано кредит на суму 13 350,00 грн (п. 1.3), шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача;

-строк кредиту становить 30 днів (п. 1.4);

-дата повернення кредиту 05.02.2021, продовжена до 07.03.2021 (п. 1.4 та п. 4.2);

-стандартна процентна ставка 1,90% в день (п. 1.5);

-знижена процентна ставка 0,95% в день (п. 1.5.1).

Разом з цим, відповідачем також підписаний паспорт споживчого кредиту, яким визначені умови кредитування (а.с. 22-25).

13.09.2021 між ТОВ «Українські фінансові операції» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 13/09/2021, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором, укладеним, зокрема, з відповідачем (а.с. 26, 84-92). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с. 61).

В подальшому, 17.08.2023, між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) було укладено договір факторингу № 17-08/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за кредитним договором (а.с. 56, 63-69). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с. 62).

Отже, до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», відповідно до укладеного вище договору факторингу, перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 43 788,00 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитним договором 13 350,00 грн; сума процентів за користування кредитом 30 438,00 грн, а також інфляційні втрати 2 721,10 грн, 3% річних 942,94 грн.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне:

-«…електронний договір від 10.03.2021 містить ознаки кредитного договору….»;

-«відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також … фізичними особами-підприємцями. Надання коштів з умовою сплати процентів фінансова послуга, що потребує наявності ліцензії, а тому кошти в позику під процент або в кредит можуть надавати лише фінансові установи»;

-«… позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості в сумі 43 778,00 грн, однак не надано пояснень щодо нарахування заборгованості за відсотками. Сума процентів, заявлена позивачем, не ґрунтується на умовах договору, а тому задоволенню не підлягає»;

-«… розмір нарахованої пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом; нарахування в сумі 54 776,00 грн в рахунок прострочення за кредитним договором не відповідає положенням чинного законодавства; згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків»;

-«..позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Вимога позивача про стягнення з неї пені перебуває поза межами річного строку позовної давності».

Відповідь на відзив ґрунтується на доводах, аналогічних тим, що викладені у позові. Додатково зазначено:

-договір, укладений між позивачем та відповідачем є електронним договором в розумінні Закону України «Про електронну комерцію», що прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі;

-процентна ставка узгоджена сторонами договором; ані позивач, ані первісний кредитор не здійснювали до відповідача жодних додаткових нарахувань (відсотки, неустойки (штраф, пеня) тощо);

-відповідно до ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами;

-нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту;

-інфляційні втрати та 3% річних нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України;

-укладення договорів факторингу є правомірним та відповідає положенням чинного законодавства, а саме статтям 516, 1077, 1084 ЦК України;

-розрахунок судових витрат здійснений згідно ст. ст. 133, 137 ЦПК України.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Загальні норми, якими обґрунтовується прийняте судом рішення.

Приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства сторонами (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Відповідно до частин 1-2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

В той же час, згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Закон), електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

У відповідності до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону).

Наведене знаходить своє підтвердження у постанові Верховного Суду по справі № 524/5556/19 від 12.01.2021.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Судом в ході розгляду справи встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 13 350,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою за Вих. № 2347 від 18.01.2023 (а.с. 27-29).

Вказане відповідачем не заперечується.

За умовами кредитного договору діє знижена процентна ставка 0,95% в день і вона застосовується відповідно до умов, наведених у п. 1.5.1 цього договору (а.с. 14-15).

Позивачем суду наданий розрахунок заборгованості, що не був спростований відповідачем належними доказами.

Згідно цього розрахунку, 05.02.2021 ОСОБА_1 здійснила оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 3 804,00 грн (а.с. 72), в зв`язку з чим, відповідно до п. 1.4 та п. 4.2. Кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту, ще на 30 днів (до 07.03.2021) зі стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

07.03.2021 ОСОБА_1 свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п. 4.3. Кредитного договору, Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснювала, у зв`язку з чим і виникла заборгованість в загальному розмірі 43 788,00 грн, що включає в себе як тіло кредиту 13 350,00 грн, так і суму процентів за користування кредитом 30 438,00 грн.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В ході розгляду справи судом встановлено, що розмір процентів за користування кредитом був узгоджений між відповідачем та первісним стягувачем договором та паспортом споживчого кредиту; з розрахунку вбачається, що жодних додаткових нарахувань, окрім узгоджених між сторонами, до відповідача не здійснювалось, а тому сума в розмірі 43 788,00 грн, заявлена позивачем до стягнення з відповідача, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Щодо правомірності та законності відступлення права вимог.

Підпунктом 3 п. 5.1 договору № 3462901 від 06.01.2021 передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача (а.с. 17).

Статтею 512 ЦК України визначено кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч. 3).

Згідно ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст. 1077 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Тобто, судом встановлено, що дії з боку первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна» щодо відступлення права вимоги до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, є правомірними, що відповідають вимогам укладеного між ними договору та чинному законодавству.

Щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) та строків позовної давності за цією вимогою, то суд зазначає наступне.

Стаття 549 ЦК Україна надає визначення наступних термінів.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однак, суд відхиляє доводи відповідача в цій частині, адже з матеріалів справи встановлено, що дійсно, позивачем не нараховано жодних штрафних санкцій та пені за кредитним зобов`язанням відповідача, а тому заперечення щодо цієї вимоги є взагалі необґрунтованими та не підкріплені жодними доказами.

Щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає наступне: боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з цим, згідно п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

24.02.2022, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який Указами Президента України був неодноразово продовжений та триває по теперішній час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З аналізу наведених вище норм випливає, що за період до 24.02.2022 позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат та 3% річних. Період стягнення в рамках даної справи: з червня 2021 року по 24.02.2022. Сума інфляційних втрат за цей період становить 2 721,10 грн, а 3% річних 942,94 грн.

Відтак, ці суми також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією договору про надання правової допомоги № 10/07-2023, укладеного 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М. (а.с. 111-113); ордером Серії АІ № 1423361 (а.с. 114); копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Столітнім М.М. Серії КС № 9422/10 (а.с. 115); копією звіту про надання правової допомоги № 10/07-2023 від 23.08.2023 на суму 10 000,00 грн (а.с. 116); рахунком на оплату по замовленню № 933/23/08 від 24.08.2023 на суму 10 000,00 грн (а.с. 117); платіжною інструкцією № 574 від 24.08.2023 на суму 10 000,00 грн (а.с. 118).

На переконання суду обґрунтованими, об`єктивними і такими, що відповідають критерію розумності у даній конкретній справі витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн підлягають задоволенню.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку з тим, що вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» задоволені у повному обсязі, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 147,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» заборгованість в загальному розмірі 43 788,00 грн, що складається з наступного: заборгованість за кредитним договором 13 350,00 грн; сума процентів за користування кредитом 30 438,00 грн, а також інфляційні втрати 2 721,10 грн, 3% річних 942,94 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» судовий збір в розмірі 2 147,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений 29.01.2024.

Суддя О.С. Яцун