Справа № 441/67/24 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/2086/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.

з участю позивачки ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року в складі судді Яворської Н.І. ц справі за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виділ із частки, що перебуває у спільній частковій власності та користуванні, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності,-

встановив:

У січні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів Городоцької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виділ із частки, що перебуває у спільній частковій власності та користуванні, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений 14 липня 2011 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 753, після смерті матері ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на приміщення житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею 143.8 м.кв., що входили в частку 12/100 частин належних ОСОБА_5 зокрема: 4/100 частин згідно Реєстраційного посвідчення виданого 16.04.1991 Самбірським МБТІ на підставі договору купівлі - продажу від 22.03.1991 укладеного між нею та Городоцькою міською радою Львівської області, посвідченого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори та зареєстрованого за №562; 1/20 частини згідно реєстраційного посвідчення від 19.09.1994 виданого Самбірським МБТІ та набутої на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 05.07.1994 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Тимофеєвою А.М. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 ; 3/100 частин згідно Свідоцтва на право власності на житловий будинок виданого 08.09.1994 Самбірським МБТІ, на підставі рішення Городоцької міської ради № 511 від 10.12.1998; провести реальний виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності у житловому будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 143.8 м.кв; виділити їй у власність приміщення, зокрема: п.13 - підвал площею 26 м.кв; п. 14 - підвал площею 14.1 м. кв; п..19 - кімната площею 28.4 м.кв; п.24- кухня площею 16.2 м.кв; п.23 - кімната площею 15.9 м.кв; п.25 - кімната площею 21.3 м.кв; п.27 - коридор площею 7,7 м.кв; п.29 - санвузол площею 3.1 м.кв; п. 29 а - коридор площею 2.6 м.кв; п. 30 - комора площею 2.2 м.кв.; п.39 - сарай площею 6.3 м.кв, допоміжне приміщення сарай площею 31 м.кв - господарська будівля згідно рішення виконкому Городоцької міської Ради депутатів трудящих № 228 від 07.10.1976 та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 12/100 частин у житловому будинку в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 розпорядилась своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт, що посвідчений 14 липня 2011року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №753, за яким все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно - 12/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ), що належали ОСОБА_5 . У визначений законом строк звернулася до державного нотаріуса Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, нотаріусом відкрито спадкову справу №340/2020.

При цьому, листом державного нотаріуса від 21 листопада 2023 у видачі свідоцтва про право на спадщину на 12/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 відмовлено, у зв`язку із тим, що згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру в житловому будинку АДРЕСА_1 та частину нежитлових приміщень. Вказане майно було виділено у власність одного із співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022.

Також нотаріус вказала, що у зв`язку із проведенням реального виділу за вказаним рішенням виникає суперечність між заявленими і зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, що не дає нотаріусу можливості встановити масу спадкового майна належного спадкодавцю на день смерті. Зокрема? згідно із технічним паспортом, виготовленим ФОП ОСОБА_7 07 липня 2014 року та перевіреного станом на 20.06.2020, вбачається, що загальна площа житлового будинку в АДРЕСА_1 на 2020 рік становила 1164,2 м.кв, відтак загальна площа приміщень, які входять у 12/100 частин, належних спадкодавцю ОСОБА_5 складає 139,70 м.кв.

За рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022 за позовом одного із співвласників вищевказаного житлового будинку ОСОБА_8 було виділено в натурі і визнано право власності на приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 399,9 м.кв. Як наслідок площа житлового будинку по АДРЕСА_1 зменшилась до 764,3 м.кв.

Тобто, оскільки успадкування нею 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 після зменшення площі будинку призведе до зменшення площі приміщень, що належали її матері, у неї також виникла потреба у реальному виділ житлових та нежитлових приміщень та господарської будівлі, які належали її матері на праві власності та визнання за нею права власності на вищевказані приміщення і будівлю.

Так, як вбачається із технічного паспорта виготовленого станом на 09.05.2023, позивачка фактично користується такими приміщеннями, які входять у частку 12/100 частину від житлового будинку по АДРЕСА_1 (від первинної площі житлового будинку 1164,2 м.кв. станом на 2020 рік): 13 підвал, площею 26 м.кв., 14 підвал, площею 14,1 м.кв.; 19 кімната площею 28,4 м.кв., 24 кухня, площею 16,2 м.кв.; 23 кімната, площею 15,9 м.кв.; 25 кімната, площею 21,3 м.кв., 27 - коридор, площею 7,7 м.кв., 29 санвузол, площею 3,1 м.кв., 29а коридор, площею 2,6 м.кв., 30 комора, площею 2,2, м.кв. Крім цього, ОСОБА_5 належало приміщення сараю - 39, площею 6,3 м.кв., а також господарська будівля сарай, що був побудований ОСОБА_9 (чоловіком спадкодавця ОСОБА_5 ) на підставі рішення Городоцької міської ради №228 від 07.10.1976.

Іншими співласниками житлового будинку АДРЕСА_1 були: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 .

ОСОБА_12 виділила реально належні їй приміщення та зареєструвала право власності на них, як на окремі об`єкти нерухомого майна, у Центрі надання адміністративних послуг Городоцької міської ради, її право спільної часткової власності припинено за рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022, а тому підстав залучати її як відповідача потреби немає. Оскільки на даний час вказані особи померли, фактичними співвласниками є їхні спадкоємці: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, але не оформили своїх спадкових прав.

Крім цього, частина вказаного житлового будинку належить Городоцькій міській раді Львівської області.

На даний час вказане будинковолодіння по АДРЕСА_1 фактично розділене між сторонами, які користуються ним відповідно до часток, що їм належать. Спору щодо фактичного користування сторнами вкзаними приміщеннями на даний час немає.

Позивачка має намір успадкувати та реально виділити належну їй частку у відповідності до приміщень, які нею фактично використовуються і належали її матері на підставі правовстановлюючих документів.

Оскільки зміна площі житлового будинку, після виділу частки в натурі одного із співвласників, унеможливлює успадкування в нотаріальному порядку вказаного майна в тій площі, яка належала матері відповідно до частки 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , змушена звертатись із позовом про визнання права власності на приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 , що станом на 2020 рік входили в 12/100 частин, а також провести реальний виділ цих приміщень та господарської будівлі. Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений 14 липня 2011 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстрований в реєстрі за № 753 після смерті матері ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на приміщення житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею 143.8 м.кв., що входили в частку 12/100 частин належних ОСОБА_5 зокрема: 4/100 частин згідно Реєстраційного посвідчення виданого 16.04.1991 Самбірським МБТІ на підставі договору купівлі - продажу від 22.03.1991 укладеного між нею та Городоцькою міською радою Львівської області, посвідченого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори та зареєстрованого за № 562; 1/20 частини згідно реєстраційного посвідчення від 19.09.1994 виданого Самбірським МБТІ та набутої на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 05.07.1994 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Тимофеєвою А.М. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 ; 3/100 частин згідно Свідоцтва на право власності на житловий будинок виданого 08.09.1994 Самбірським МБТІ, на підставі рішення Городоцької міської ради № 511 від 10.12.1998.

Проведено реальний виділ частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності у житловому будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 143.8 м.кв.

Виділено у власність ОСОБА_1 приміщення, зокрема: п.13 - підвал площею 26 м.кв; п. 14 - підвал площею 14.1 м. кв; п..19 - кімната площею 28.4 м.кв; п.24 - кухня площею 16.2 м.кв; п.23 - кімната площею 15.9 м.кв; п.25 - кімната площею 21.3 м.кв; п.27 - коридор площею 7,7 м.кв; п.29 - санвузол площею 3.1 м.кв; п. 29 а - коридор площею 2.6 м.кв; п. 30 - комора площею 2.2 м.кв.; п.39 - сарай площею 6.3 м.кв, допоміжне приміщення сарай площею 31 м.кв - господарська будівля згідно рішення виконкому Городоцької міської Ради депутатів трудящих № 228 від 07.10.1976.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 12/100 частин у житловому будинку в АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_3 , вважає рішення не легітимним, оскільки Городоцького району не існує з 2014 року, рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а вимоги ОСОБА_1 вважає безпідставними.

Стверджує, що секретар судового засідання ОСОБА_13 працювала у державного нотаріуса Тимофеєвої А., тому повинна була взяти відвід у цій справі та не мала права бути учасником судового процесу.

Зазначає, що залучена відповідачем у справі, як дочка ОСОБА_11 , при розгляді справи дізналася ряд обставин, які вплинули на її власність, як спадкоємця.

Так, звертає увагу, що 1/20 частки повинна була перейти її батькові ОСОБА_11 після смерті його батька ОСОБА_14 , натомість відповідне майно привласнила ОСОБА_15 . Сарай площею 31 кв.м. на земельній прибудинковій території незаконного збудований без дозволів співвласників, ОСОБА_5 купила незаконно нерухомість на підставі акту обстеження, а міська рада незаконно передала майно ОСОБА_9 рішенням сесії № 368 від 06.09.1994 стороні, яка не є спадкоємцем чи родичем першого спадкоємця ОСОБА_16 і його дітей. Заміри площ не проводилися, рішення стосовно спірного будинку не має жодного сенсу, оскільки вже є власник такого, натомість таке дає можливість сторонній особі на безпідставних документах отримати частку майна, яке повинне бути передане законним співвласникам. Крім цього, будинок є приватною власністю та розподілений на 5 дітей спадкоємців, тож родичі позивачки не мають жодних прав на нього.

Щодо не можливості оформлення документів у державного нотаріуса позивачкою оскільки майно по АДРЕСА_1 вже є зареестроване згідно листа державного нотаріуса i вона змушена була позиватись, вважає, що відповідачем у справі повинна була бути залучена державна нотаріальна контора в особі ОСОБА_17 , так як безпосередньо створює перешкоди у набутті майнових прав.

Також, відповідачем по справі повинен бути зазначений державний реестратор, який попри те що будинок знаходиться у спільній частковій власності, а інші співвласники будинку ще не оспорили, не оформили свої частки, своєю реестрацію, не надавши іншого номера наприклад 9а, закрив іншим співвласникам можливість оформлення своїх прав на будинок АДРЕСА_1 , укладати цивільно-правові договори, чим створив перешкоди i обмеження у спадкуванні, оформленні, судовому розгляді, володінні i розпорядженні майном та повинен нести відповідальність за порушення цих прав згідно чинного законодавства.

У контексті доводів щодо неналежних сторін в цивільному процесі, як осіб які не є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку, зазначає, що у матеріалах спарви відсутнє свідоцтво права на спадщину за заповітом для ОСОБА_1 .

Переконана, що її назначено в позові як неналежного відновідача,оскільки позивачка ще не набула права власності на свою особу та ще не має права його регструвати, оскільки не скасована реєстрація на будинок іншою особою в судовому порядку. Тому ,на даному етапі позов створений некоректно i не може підлягати розгляду, оскільки право власності па 6vдинoк №9 вже зареєстроване.

Звертає увагу, що додатки до позову суперечать вимогам, що пред`являються до доказів.

Технічний паспорт наданий не повний, так як на кожне приміщення повинно бути по 3-5 актів з детальним описом та призначенням приміщень, однак у такому не зазначено існування балконів, не описано горища, не вказано допоміжних приміщень, не вказано про наявність забудованої площі земельної ділянки, не вказано площу земельної ділянки, на якій знаходяться всі будівлі i приміщення, яка саме покрівля будинку.

Копію висновку № 35-2ЗД будівельно-технічного дослідження, яке виконано за договором з ОСОБА_1 , просить взагалі не визнавати як достовірний доказ, оскільки відсутній у додатках договір між ОСОБА_18 ОСОБА_1 , а висновок виготовлений без проведення дослідження об`єкта, без присутності співвласників та неупереджених свідків, без вказівки площі земельної ділянки, відсутня оцінка майна, а також вказівка на повірку вимірювальних приладів та вказівка на заводський номер смартфона.

Вважає, що виділ частки можливий, якщо б експерт зазначив відсоткове відношення всіх учасників та кілька варіантів розподілу, щоб не порушити право одного із відповідачів та у присутності співвласників.

Позивач ка належним чином не обґрунтовує позовні вимоги, тому прость компенсувати витрати, пов`язані із судовим процесом.

Просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки ОСОБА_3 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що за життя ОСОБА_5 розпорядилась своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт, що посвідчений 14 липня 2011 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №753, за яким все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на майно - 12/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ).

Позивачка, звернулась до Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на 12/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в житловому будинку АДРЕСА_1 на частину нежитлових приміщень проведено державну реєстрацію права власності.

З врахуванням наведеного, площа житлового будинку по АДРЕСА_1 зменшилась до 764,3 м.кв., що унеможливлює державному нотаріусу видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

При цьому, позивачка має намір успадкувати та реально виділити належну їй частку у відповідності до приміщень, які нею фактично використовуються і належали її матері ОСОБА_5 на підставі правовстановлюючих документів.

Таким чином, оскільки, зміна площі житлового будинку через виділ частки в натурі одного із співвласників, унеможливлює успадкування позивачкою в нотаріальному порядку вищевказаного майна у тій площі, яка належала спадкодавцю ОСОБА_5 відповідно до частки 12/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , суд прийшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія виходить з такого.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Враховуючи наведене, а також принцип диспозитивності цивільного судочинства, за яким суди розглядають справи в межах заявлених позовних вимог, доводи апеляційної скарги, які зводяться до незаконності, на думку апелянта ОСОБА_3 , правовстановлюючих документів спадкодавця позивачки ОСОБА_5 , чи інших обставин, які вплинули на її (відповідачки ОСОБА_3 ) власність, як спадкоємця після смерті її батька ОСОБА_11 , та становлять фактично вимоги можливого окремого позову, не мають правового значення, оскільки не входять у предмет доказування.

Іншими словами, колегія суддів у межах даного апеляційного провадження, з врахуванням висновків суду першої інстанції, перевіряє лише ті доводи апеляційної скарги, які заперечують наявність підстав для задоволення позовних вимог у заявленому обсязі.

Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб, позивач набув чи має намір набути право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлені такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 10, 12).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 05.08.1995 ОСОБА_19 уклала шлюб із ОСОБА_20 , після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (т. 1 а.с.14).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно.

За життя ОСОБА_5 розпорядилась своїм майном на випадок смерті, зокрема склала заповіт, який посвідчений 14 липня 2011 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №753, за яким все своє майно заповіла своїй доньці ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 належало право 12/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_2 ).

Зокрема, 4/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 набула на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1991, укладеного між нею та Городоцькою міської ради Львівської області, посвідченого державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори та зареєстрованого за №562, що підтверджується Реєстраційним посвідченням виданим 16.04.1991 Самбірським МБТІ. Згідно із вказаним договором у таку частку входила одна житлова кімната житловою площею 16,3 м.кв.

Інша 1/20 частина житлового будинку належала ОСОБА_5 на підставі Реєстраційного посвідчення від 19.09.1994 виданого Самбірським МТБІ та набута на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 05.07.1994 державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Тимофеєвою А.М. в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 . Згідно вказаного свідоцтва у 1/20 частку входило приміщення загальною площею 45 м.кв. Також до цієї частки належать сарай і підвал.

Натомість, 3/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 належало ОСОБА_5 згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок виданого 08.09.1994 Самбірським МБТІ. та набуте ОСОБА_5 на підставі рішення Городоцької міської ради №511 від 10.12.1998. За вказаним рішенням ОСОБА_5 передано у власність кімнату площею 21,4, коридор площею 7,6 м.кв., кладову площею 7,85 м.кв.

Крім цього ОСОБА_5 фактично належав сарай, який був збудований чоловіком спадкодавця на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради №228 від 07.10.1976 і який ОСОБА_5 фактично успадкувала після його смерті (а.с. 18-23).

Таким чином, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 12/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 .

21.11.2023 позивачка ОСОБА_1 звернулася до Городоцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, яка зареєстрована за № 942 і нотаріусом відкрито спадкову справу №340/2020.

Разом з цим, листом від 21 листопада 2023 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 12/100 частин житлового будинку в АДРЕСА_1 , оскільки згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено факт проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно - квартиру в житловому будинку АДРЕСА_1 та частину нежитлових приміщень, яке було виділено у власність одного із співвласників житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022.У листі також зазначено, що у зв`язку із проведенням реального виділу за вказаним рішенням виникає суперечність між заявленими і зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, що не дає нотаріусу можливості встановити масу спадкового майна належного спадкодавцю на день смерті (т. 1 а.с.33).

У матеріалах справи дійсно наявна копія рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31.08.2022 за позовом ОСОБА_8 до Городоцької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про виділ із частки, що перебуває у спільній частковій власності та користуванні, визнання права власності на нерухоме майно, припинення права спільної часткової власності, яким виділено в натурі і визнано право власності на приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 399,9 м.кв. (т. 1 а.с. 34-37).

Рішення суду оскаржувала ОСОБА_3 , однак постановою Львівського апеляційного суду від 13.03.2023 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30 червня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 31 серпня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 березня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

При цьому, постановою апеляційного суду у цій справі роз`яснено, що до участі у справі залучені ті відповідачі, які є спадкоємцями та прийняли спадщину після смерті спадкодавців у відповідних частках, що належали їм на день смерті у житловому будинку АДРЕСА_1 , тому колегія суддів констатувала безпідставними доводи апелянта про неналежність відповідачів, залучених до участі у справі.

Те саме стосується спірних правовідносин, тому доводи апеляційної скарги про неналежний суб`єктний склад спору через неналежність позивача та безпідставного залучення апелянтки як відповідача до участі у справі, не заслуговують на увагу.

Звертаючись із позовною заявою у даній справі позивачка ОСОБА_1 свої доводи зводить до того, що у позасудовому порядку не може оформити право власності на спадкове майно, тому просить визнати на таке право власності за рішенням суду, виділивши таке в натурі та припинити право власності за померлим спадкодавцем.

Колегія суддів виходить з того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Частинами першою та третьою статті 1268, частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Зважаючи на те, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_5 , вона належить до спадкоємців першої черги.

Однак, спадкування позивачкою ОСОБА_1 відбувається за заповітом, складеним за життя ОСОБА_5 , посвідчений 14 липня 2011 року державним нотаріусом Городоцької державної нотаріальної контори Львівської області та зареєстрований в реєстрі за №753.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Колегія суддів виходить із наявного у матеріалах справи технічного паспорта від 07 липня 2014 року виготовленого ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_8 та перевіреного станом на 25.06.2020, з якого слідує, що загальна площа житлового будинку в АДРЕСА_1 на 2020 рік становила 1164,2 м.кв. (т. 1а.с 38).

Таким чином, дійсно загальна площа приміщень, які входять у 12/100 частин, належних спадкодавцю ОСОБА_5 складає 139,70 м.кв.

Разом з цим, після реєстрації ОСОБА_8 право власності на приміщення житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 399,9 м.кв., площа не розподіленої частини житлового будинку зменшилась до 764,3 м.кв., що власне унеможливило нотаріусу видати позивачці свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Поряд з цим, згадані вище свідоцтва про право на спадщину та реєстраційні посвідчення про право власності на частки ОСОБА_5 у будинковолодінні АДРЕСА_1 , незаконними та недійсними у судовому порядку не визнавалися, тому є чинними, відтак безспірно підтверджують належність ОСОБА_5 на праві особистої власності відповідних часток у цьому будинковолодінні, відтак такі можуть спадкуватися її спадкоємцем ОСОБА_1 .

Протилежні доводи апеляційної скарги не змінюють правового статусу спірного майна та не заперечуть прав позивачки ОСОБА_1 на таке.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної сумісної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Стаття 365 ЦК України передбачає, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частина 3 ст. 358 ЦК України передбачає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього від має право вимагати від інших співвласників, які користуються і володіють спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Майно, що є у спільній часткові власності, може бути поділене натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. (ч. ч.1, 2 ст. 367 ЦК України).

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.

Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності (п. 7 постанови).

Із технічного паспорта, виготовленого станом на 09.05.2023, встановлено, що позивачка фактично користується такими приміщеннями, які входять у частку 12/100 частину від житлового будинку по АДРЕСА_3 підвал, площею 26 м.кв., п. 14 підвал, площею 14,1 м.кв.; п. 19 кімната площею 28,4 м.кв., п. 24 кухня, площею 16,2 м.кв.; п. 23 кімната, площею 15,9 м.кв., п. 25 кімната, площею 21,3 м.кв., п. 27 - коридор, площею 7,7 м.кв., п. 29 санвузол, площею 3,1 м.кв., п. 29а коридор, площею 2,6 м.кв., п. 30 комора, площею 2,2, м.кв.

Крім цього, ОСОБА_5 належало приміщення сараю - 39, площею 6,3 м.кв., а також господарська будівля сарай, що був побудований ОСОБА_9 (чоловіком спадкодавця ОСОБА_5 ) на підставі рішення Городоцької міської ради №228 від 07.10.1976.

Як зазначалося вище, право власності на відповідні приміщення набуто ОСОБА_5 на підставі свідоцтв про право на спадщину від 05.07.1994, договору купівлі-продажу від 22.03.1991 укладеного з Городоцькою міською радою та рішення Городоцької міської ради №511 від 10.12.1998.

Згідно із висновком № 35-23Д будівельно-технічного дослідження від 05.12.2023 експерт запропонував можливі варіанти виділення ОСОБА_1 частки житлового будинку, згідно з яким загальна площа частки останньої становитиме 143,8 кв.м. та буде більшою за ідеальну на 0,6 %. Пропонується виділити такі приміщення: 13 підвал, площею 26 м.кв., 14 підвал, площею 14,1 м.кв.; 19 кімната площею 28,4 м.кв., 24 кухня, площею 16,2 м.кв.; 23 кімната, площею 15,9 м.кв., 25 кімната, площею 21,3 м.кв., 28 - коридор, площею 7,7 м.кв., 29 санвузол, площею 3,1 м.кв., 29а коридор, площею 2,6 м.кв., 30 комора, площею 2,2, м.кв., 39 допоміжне приміщення, площею 6,3 м.кв. (т. 1 а.с. 24-27).

Заперечуючи щодо можливості реального виділу в натурі частки, належної позивачці у будинку АДРЕСА_1 , та вважаючи такий неможливим, ОСОБА_3 на спростування висновку будівельно технічного дослідження № 35-23Д від 05.12.2023 не надала іншого висновку, з клопотанням про призначення судом будівельно-технічної експертизи не зверталася.

При цьому надаючи пояснення під час розгляду апеляційної скарги, апелянт ОСОБА_3 претензій до виділення позивачці ОСОБА_1 вказаних вище приміщень не виловила, натомість звернула увагу, що не погоджується із виділенням ОСОБА_1 господарсього приміщення сарай площею 31 м.кв., однак таке приміщення побудоване батьком позивачки ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Городоцької міської ради №228 від 07.10.1976, як допоміжне приміщення є приналежністю до частини житлових приміщень, які належали на праві власності спадкодавця позивачки ОСОБА_5 .

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то, з урахуванням конкретних обставин, такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Колегія суддів виходить з того, що відхилення від ідеальної частки позивачки ОСОБА_1 повинно бути враховано при визначенні компенсації за відхилення від ідеальної части усіх співвласників, оскільки на сьогоднішній день не усім співвласникам житлового будинку по АДРЕСА_1 виділена їх частка в натурі, відтак питання компенсації, судом не вирішувалося.

За змістом норм ст.ст. 356, 358, 364 ЦК України відповідати за заявленими позовними вимогами про стягнення компенсації має інший співвласник житлового будинку.

Враховуючи наведене, колегія суддів розділяє висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на приміщення житлового будинку в АДРЕСА_1 , загальною площею 143.8 м.кв., що входили в частку 12/100 частин належних ОСОБА_5 , проведення реального виділу частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності у житловому будинку в АДРЕСА_1 загальною площею 143.8 м.кв. та виділення у власність ОСОБА_1 відповідних приміщень, а доводи апеляційної скарги у цій частині є неспроможними.

Покликання в апеляційній скарзі на положення КАС України не мають значення, оскільки даний спір розглянутий в порядку цивільного судочинства.

В свою чергу, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 3-1 Перехідних положень ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, тому доводи ОСОБА_3 про те, що оскаржуване рішення є нелегітимним, оскільки Городоцького району не існує з 2014 року, не заслуговують на увагу.

З наведених підстав, рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання права власності в порядку спадкування та виділу частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності необхідно залишити без змін.

Поряд з цим, ухвалючи оскаржуване рішення суд першої інстанції також припинив право спільної часткової власності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 12/100 частин у житловому будинку в АДРЕСА_1 , з чим колегія суддів не може погодитися, враховуючи таке.

Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є виключним правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

В свою чергу, відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

За нормами частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Виходячи зі змісту зазначених статей, стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність і цивільну процесуальну дієздатність.

Як вже зазначалося, мати позивачки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому колегія суддів не може погодитися із вимогами позивачки та висновком місцевого суду про можливість припинення права спільної часткової власності за померлою у судовому порядку.

Таким чином, правильно визначившись із характером спірних правовідносин, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у спадкових правовідносинах відсутні підстави для припинення права спадкодавця, оскільки цивільна дієздатність такого припинилася у момент смерті,що свідчить про необхідність скасування оскаржуваного рішення у цій частині

Підстави для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду визначені приписами статті 376 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року в частині припинення права спільної часткової власності ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 12/100 частин у житловому будинку в АДРЕСА_1 скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні такої вимоги відмовити.

У решті рішення Городоцького районного суду Львівської області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2024 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М.Копняк