ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/1781/23

Провадження № 22-ц/4820/185/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Бєлякова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року (суддя Никифоров Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Волочиської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Волочиської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 08.11.1996 року позивач зареєстрована та постійно проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок та земельна ділянка, площею 0,25 га, для обслуговування цього житлового будинку на праві власності належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 між позивачем та її спадкоємцем ОСОБА_3 було досягнуто усної домовленості відповідно до якої позивач буде проживати в цьому будинку оскільки ОСОБА_3 проживав за межами Хмельницької області. Після оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_3 передав позивачу оригінал свідоцтва про право на спадщину та технічний паспорт на будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Відомостей про відкриття спадкової справи після його смерті позивач не має.

Зазначає, що з листопада 1996 року, тобто протягом більше 26 років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє вказаним вище житловим будинком, земельною ділянкою, на якій він розташований, несе витрати на його утримання, сплачує за послуги з газопостачання та користування електричною енергією, сплачує земельний податок.

Із урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 48,3 кв.м, що розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Позивач не є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, оскільки вона увесь час знала про те, що власником як житлового будинку так і земельної ділянки був ОСОБА_3 , а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. За вказаних обставин суд дійшов висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку що домовленість позивача із власником ОСОБА_3 передбачала надання будинку у володіння та користування, проте не у власність, що відповідно, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю. Апелянт зазначає, що жодних письмових договорів для передачі в оренду чи користування між позивачем та ОСОБА_3 укладено не було, останній фактично передав у власність позивачці будинок із земельною ділянкою. На думку апелянта, оскільки судом вважається доведеним факт відкритого, безперервного володіння спірним житловим будинком строком понад десять років, що повністю відповідає висновкам Верховного Суду, то набуття майна у власність за набувальною давністю позивачем є законним та обґрунтованим. Посилаючись на правовий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17, апелянт зазначив, що набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник Волочиської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,, документи в електронному вигляді доставлені до електронного кабінету 05 грудня 2023 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 08 листопада 1996 року позивач зареєстрована та постійно проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 44 від 10.04.2023 року старости сіл Щаснівка, Авратин, Збручівка, Пальчинці.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину на законом, виданого 11.09.1997 року, ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , та земельної ділянки, площею 0,25 га, як спадкоємець ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується листом № 1017/31.16-46 від 11.08.2023 року Відділу ДРАЦС в м. Хмельницькому про наявність в Державному реєстрі актів цивільного стану актового запису про смерть ОСОБА_3 .

Згідно витягу зі Спадкового реєстру №73669078 від 22.08.2023 року, записи про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 у Спадковому реєстрі відсутні.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, необхідно виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. Водночас володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначається як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), на яку позивачка посилалася у апеляційній скарзі, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження№ 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) та від 22 лютого 2021 року у справі № 607/21758/19 (провадження № 61-18513св20), від 11 листопада 2022 року у справі № 547/200/21 (провадження № 61-3172св22), від 29 вересня 2023 року у справі № 1522/9367/12 (провадження № 61-1662св22).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з позовної заяви, позивачу були відомі всі обставини, щодо власника житлового будинку та земельної ділянки, тобто відсутні підстави вважати, що позивачка не знала і не могла знати, що володіє чужою річчю.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За таких обставин, суд першої інстанції, належним чином оцінивши всі докази у їх сукупності, врахувавши принцип справедливості рішення суду, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, позивач не є добросовісним набувачем та безтитульним набувачем спірного нерухомого майна протягом 10 років, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Судувід 11 листопада 2022 року у справі № 547/200/21 (провадження № 61-3172св22).

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29 січня 20214 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк