Провадження № 22-ц/824/4642/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

29 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві Турянська Аліна, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що в листі від 08 серпня 2022 року за №3015зкп/к/11-03-5899/22, який підписала слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві Турянська Аліна, стверджується, що під час перевірки його заяви від 01 серпня 2022 року не встановлено кримінального правопорушення. Однак, це не відповідає дійсності, так як до своєї заяви він додав достовірні докази невиконання рішення суду. Зрозумівши її небажання слідувати законодавству, він звернувся до суду з відповідною скаргою. Нарешті, відомості в ЄРДР по КП №0000416 були внесені 13 вересня 022 року на виконання ухвали суду, тобто через 43 дні, а не протягом 24 годин, як того вимагає закон. В результаті таких неправомірних дій був порушений порядок та строки досудового слідства (дізнання) та його права як потерпілого, в тому числі він не мав можливості вчасно заявити клопотання, подати докази, дати показання по суті справи тощо.

Таким чином, є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями правоохоронних органів та їх наслідками у вигляду спричинених йому моральних страждань, що виразилось у сильних душевних переживаннях, занепокоєнні, нервуванні, струсу. Впродовж тривалого проміжку часу він вимушений був боротися за свої права, відвідувати судові та правоохоронні органи за рахунок свого вільного та робочого часу.

Завдану йому моральну шкоду він оцінює в 1 000 гривень за 1 день процесуальних дій посадових осіб, що обмежують права громадян. Розрахунок моральної шкоди: 1 000 гривень/день * 43 день + 43 000 гривень. Розрахунок надання правової допомоги: консультація з приводу подання заяви про кримінальне правопорушення до поліції - 1 000 гривень; скарга до Печерського суду - 2 000 гривень; позовна заява до Печерського суду - 3 000 гривень. Загалом 6 000 гривень. Тобто ціна позову складає 49 000 гривень.

У зв`язку з вищевикладеним, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Держави України (Державного бюджету України), шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 43 000 гривень моральної шкоди, завданої процесуальними діями, що обмежують права громадян та 6 000 гривень витрат на надання правової допомоги.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що ухвала Печерського районного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року у справі 757/19936/22-л свідчить про правопорушення, а саме: невнесення уповноваженою особою Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві відомостей до ЄРДР за його заявою від 01 серпня 2022 року.

Крім того, зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано практику Верховного Суду щодо стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підставами відшкодування шкоди за ч. 1 ст. 1176 ЦК України є завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Суд звернув увагу, що до спірних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки шкода позивачу завдана не внаслідок обставин, визначених цим Законом.

При цьому, сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано Територіальне управління Державного бюро розслідувань вчинити певні процесуальні дії, не тягне за собою наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Територіального управління Державного бюро розслідувань із заявою про вчинення кримінального правопорушення з проханням внести відомості, зазначені у цій заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за фактом вчинення службовими особами Шевченківського УП ГУНП в місті Києві кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України (а.с.17 т.1).

Листом №3015зкп/к/11-03-5899/22 від 08 серпня 2022 року слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, Турянської Аліни ОСОБА_1 повідомлено про те, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві в межах компетенції розглянуто його звернення від 08 серпня 2022 року, щодо можливого вчинення неправомірних дій службовими особами Шевченківського УП ГУНП у м. Києві та з інших питань. Відповідно до заяви службові особи Шевченківського УП ГУНП у м. Києві не виконали ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року у справі 761/11345/22 (вх. №Ш-2295 від 29 червня 2022 року) якою зобов`язано внести до ЄРДР відомості за його заявою. Водночас ОСОБА_1 зазначав, що ухвала виконана - 09 липня 2022 року відомості до ЄРДР за його заявою внесено. Дії щодо порушення, на його думку, термінів виконання судового рішення (11 днів) не містять складу кримінального правопорушення. За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , обставин, що можуть свідчити про вчинення вказаними ним особами, кримінального правопорушення не встановлено у зв`язку з чим підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні (а.с.8 т.1).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 23 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР розташованого у м. Києві задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 01 серпня 2022 року, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 5 т.1).

Згідно з Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000416 зареєстроване 13 вересня 2022 року за заявою ОСОБА_1 від 02 вересня 2022 року за ч.1 ст. 382 КК України, оскільки Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року у справі 757/19936/22-к зобов`язано внести до ЄРДР відомості за заявою ОСОБА_1 від 01 серпня 2022 року. Відповідно до заяви, службові особи Шевченківського УП ГУ НП у м.Києві, в період з 29 червня 2022 року до 09 липня 2022 року не вносили відомості до ЄРДР на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27 червня 2022 року у справі 761/11345/22, чим на думку заявника, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України (а.с. 6 т.1).

Листом № 14749-22/к/11-03-7462/22 від 15 вересня 2022 року слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві Турянської Аліни, ОСОБА_1 повідомлено про те, що на виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року у справі 757/19936/22-к, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за його заявою від 30 липня 2022 року та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000416 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України (а.с.101 т.1).

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності прокурора є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили.

Частинами 2-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Крім того, зі змісту ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 серпня 2023 року, що винесена у межах КПК України, не вбачається встановлення вчинення відповідачем у справі неправомірних дій (бездіяльності) відносно позивача.

Таким чином, оскарження позивачем бездіяльності ДБР під час досудового розслідування в межах кримінального провадження є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та визнання незаконною бездіяльність органів досудового слідства в судовому порядку, та не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.

На підставі викладеного, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені такі порушення норм матеріального чи процесуального права, які б відповідно до ст. 376 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: