ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 372/1272/21-ц

провадження № 61-9443св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року у складі колегії суддів Євграфової Є. П., Мазурик О. Ф., Желепи О. В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову вказував, що 06 лютого 2014 року ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) уклали договір позики, згідно із пунктом 1 якого позикодавець передає, а позичальник приймає 7 993 000,00 грн, що є еквівалентом 1 000 000,00 дол. США згідно з офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату укладення договору.

Згідно із пунктом 2 вказаного договору позики плата за використання позики встановлюється у розмірі 8 % річних, які нараховуються в доларах США та виплачуються у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату сплати процентів.

Відповідно до пункту 3 вказаного договору позики повернення позики відбувається шляхом здійснення щомісячних платежів у готівковій або безготівковій формі у національній валюті (гривня) у сумі, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу та процентів, нарахованих на залишок неповернутої позики, у розмірі, визначеному пунктом 2 цього договору. Сторони погодили, що перший платіж за цим договором здійснюватиметься через два місяці після отримання позики та становитиме суму, що еквівалентна 40 000,00 дол. США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу.

Згідно із пунктом 7 вказаного договору позика вважається повернутою в момент повної виплати позичальником позикодавцю грошової суми, зазначеної в пункті 1 цього договору, яка є еквівалентом 1 000 000,00 дол. США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення кожного з передбачених у пункті 3 договору платежів, з урахуванням процентів, нарахованих за користування грошовими коштами у розмірі, визначеному пунктом 2 цього договору.

Відповідно до пункту 8 вказаного договору позики строк дії договору закінчується після виконання сторонами всіх своїх зобов`язань за договором, а саме, після повного повернення позики та процентів за користування позикою відповідно до умов цього договору, але не пізніше 07 квітня 2018 року.

Згідно із пунктом 11 вказаного договору позики за невиконання та/або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення виконання зобов`язання, від суми простроченого платежу за цим договором за кожен день прострочення.

Вказував, що позивач виконав умови договору позики в повному обсязі, однак відповідач умови договору належно не виконує, грошові кошти за договором позики повернув лише в еквіваленті 380 000,00 дол. США згідно з офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, тобто частково, що підтверджується відповідними актами.

Всього за період з 06 квітня 2014 року по 07 вересня 2015 року відповідач повернув позивачу частину позики, еквівалентну 380 000,00 дол. США та сплатив за користування грошовими коштами суму, еквівалентну 103 945,97 дол. США.

Зазначав, що після 07 вересня 2015 року відповідач припинив виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, тому станом на 31 березня 2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 620 000,00 дол. США, що згідно з офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ становить 17 288 824,00 грн.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в загальній сумі 44 611 151,52 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 29 січня 2024 року у складі судді Хайнацького Є. С. позов задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 лютого 2014 року в розмірі 521 400,00 грн; проценти за користування позикою за договором позики від 06 лютого 2014 року в розмірі 109 822,48 грн та три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 56 810,02 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 174,79 грн.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що договір позики встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, а отже незалежно від визначення у договорі строку його дії право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Томуперебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. З огляду на зазначене, враховуючи, що перебіг позовної давності щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, та що позивач звернувся до суду з позовом 09 квітня 2021 року, тобто після спливу позовної давності до всіх щомісячних платежів, крім останнього щомісячного платежу, суд дійшов висновку, що позовна давність до місячних платежів за договором позики від 06 лютого 2014 року спливла за всіма платежами, крім останнього платежу, який відповідач повинен був здійснити 07 квітня 2018 року.

З огляду на наведене та беручи до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, суд дійшов висновку, що 07 квітня 2018 року відповідач повинен був сплатити черговий платіж у розмірі 20 000,00 дол. США, що станом на 07 квітня 2018 року за офіційним курсом НБУ становило: 26,07 х 20 000 = 521 400 грн та проценти за користування позикою за період з 06 березня 2018 року по 05 квітня 2018 року в розмірі 4 212,60 дол. США, що станом на 07 квітня 2018 року за офіційним курсом НБУ становило: 26,07 х 4 212,60 = 109 822,48 грн.

Оскільки право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України суд відхилив доводи щодо можливості нараховувати передбачені договором позики проценти до дня пред`явлення позову до суду.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача пені, суд вважав, що не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, та дійшов висновку, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, у тому числі й щодо нарахування пені за останнім простроченим платежем, з огляду на встановлену законом позовну давність до вимог про стягнення пені в один рік.

Водночас у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання - повернення позики та процентів за користування позикою, суд вважав, що вимоги позивача про застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача трьох процентів річних за несвоєчасне виконання ним грошового зобов`язання є обґрунтованими та дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за укладеним сторонами договором позики за період з 16 серпня 2019 року по 16 серпня 2022 року за 1 095 днів (останні 3 роки, які передували поданню заяви про збільшення позовних вимог), а саме: 631 222,48 грн (сума заборгованості: 521 400 грн + 109 822,48 грн) х 3 % / 365 х 1 095 днів = 56 810,02 грн.

Київський апеляційний суд постановою від 27 травня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Горбового В. А., діючого в інтересах ОСОБА_1 , задовольнив частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2024 року змінив.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 лютого 2014 року 260 000,00 дол. США, проценти 5 504 532,72 грн, три проценти річних - 2 175 179,31 грн.

Збільшив розмір судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 в дохід держави до 3 519,56 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Стягнув з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави 5 231,25 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності до всіх щомісячних платежів, крім останнього щомісячного платежу. Проте суд першої інстанції не врахував, що з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 258, 681 ЦК України, продовжуються на строк його дії.

Тому позовна давність за позовними вимогами, заявленими у квітні 2021 року про повернення позики, спливла лише щодо чергових платежів, строк за якими настав до 02 квітня 2017 року (за три роки до набрання чинності Законом України № 540-ІХ). Водночас, щодо решти чергових платежів, та відповідно нарахованих до таких платежів процентів, позовна давність не спливла, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

За розрахунком, проведеним колегією суддів за період з 02 квітня 2017 року, підлягало поверненню відповідно до умов договору 13 платежів по 20 000,00 дол. США, а отже стягненню з відповідача у погашення основної суми позики підлягає 260 000,00 дол. США.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про те, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, колегія суддів дійшла висновку, що проценти підлягають стягненню з відповідача з 05 квітня 2017 року по 05 квітня 2018 року з урахуванням розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

З огляду на наведене, розмір 3 % річних підлягає також перерахунку зважаючи на період, за який стягується основна заборгованість, та з урахуванням розміру поточної заборгованості у відповідному місяці (у кожному місяці за попередній).

Пеня стягненню не підлягає оскільки період, за який її обраховано, підпадає під обмеження, встановлені Законом України № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2024 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її із Печерського районного суду м. Києва.

24 липня 2024 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2024 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання судового рішення задоволено. Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики до закінчення касаційного провадження.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 750/12868/16-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц та інших.

У касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що предметом договору і предметом виконання за цим договором були грошові одиниці виключно у національній валюті України - гривні. Відповідно до вказаного, суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув заборгованість в доларах США.

Суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив стягнути заборгованість у гривнях, а апеляційний суд при зміні рішення стягнув заборгованість у доларах США.

Доводи інших учасників справи

У серпні 2024 року ОСОБА_4 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Фактичні обставини справи

Суд встановив, що 06 лютого 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, за умовами якого позикодавець передає, а позичальник приймає грошові кошти в сумі 7 993 000,00 грн, що є еквівалентом 1 000 000,00 дол. США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату укладення договору (пункт 1 договору).

Згідно із пунктом 2 вказаного договору позики плата за використання позики встановлюється у розмірі 8 % річних, які нараховуються в доларах США та виплачуються у гривні за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату сплати процентів.

Відповідно до пункту 3 вказаного договору позики повернення позики відбувається шляхом здійснення щомісячних платежів у готівковій або безготівковій формі у національній валюті (гривня) у сумі, що є еквівалентом 20 000,00 дол. США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу, та процентів, нарахованих на залишок неповернутої позики, у розмірі, визначеному пунктом 2 цього договору. Сторони погодили, що перший платіж за цим договором здійснюватиметься через два місяці після отримання позики та становитиме суму, що еквівалентна 40 000,00 дол. США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення такого платежу.

Пунктом 4 договору позики обумовлено, що щомісячні платежі, передбачені пунктом 3 цього договору, здійснюються у безготівковій або готівковій формі протягом трьох робочих днів після 6-го числа кожного наступного місяця після місяця, за який проводиться повернення частини позики та нарахованих процентів.

Зазначені виплати оформлюються шляхом підписання сторонами відповідного акта (пункт 5 договору позики).

Згідно із пунктом 7 вказаного договору позика вважається повернутою в момент повної виплати позичальником позикодавцю грошової суми, зазначеної в пункті 1 цього договору, яка є еквівалентом 1 000 000,00 дол. США за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, встановленим на дату здійснення кожного з передбачених у пункті 3 договору платежів, з урахуванням процентів, нарахованих за користування грошовими коштами у розмірі, визначеному пунктом 2 цього договору.

Пунктом 8 договору позики сторони погодили, що строк дії договору закінчується після виконання ними всіх своїх зобов`язань за договором, а саме, після повного повернення позики та процентів за користування позикою відповідно до умов цього договору, але не пізніше 07 квітня 2018 року.

Згідно із пунктом 11 вказаного договору позики за невиконання та/або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення виконання зобов`язання, від суми простроченого платежу за цим договором за кожен день прострочення.

Позивач за умовами договору грошові кошти передав у повному обсязі, водночас відповідач повернув позивачу грошові кошти частково, що підтверджується актами:

- від 06 квітня 2014 року № 1 - 614 065,12 грн, з яких: 464 044,08 грн, що є еквівалентом 40 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 150 021,04 грн, що є еквівалентом 12 931,62 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами, нараховану відповідно до умов договору;

- від 07 травня 2014 року № 1 - 306 873,18 грн, з яких: 233 026,94 грн, що є еквівалентом 20 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення, та 73 846,24 грн, що є еквівалентом 6 338,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами, нараховану відповідно до умов договору;

- від 03 червня 2014 року № 3 - 312 543,67 грн з яких: 236 666,14 грн, що є еквівалентом 20 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 75 877,53 грн, що є еквівалентом 6 412,20 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 травня 2014 року по 06 червня 2014 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 07 липня 2014 року № 4 - 308 138,43 грн, з яких: 236 541,92 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 71 596,51 грн, що є еквівалентом 6 053,60 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 серпня 2014 року № 5 - 312 543,67 грн, з яких: 245 951,80 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 75 254,37 грн, що є еквівалентом 6 119,44 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 07 липня 2014 року по 06 серпня 2014 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 05 вересня 2014 року № 6 - 340 752,63 грн, з яких: 262 282,24 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 78 470,39 грн, що є еквівалентом 5 983,66 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 07 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 жовтня 2014 року № 7 - 333 675,50 грн, з яких: 258 800,00 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 74 875,50 грн, що є еквівалентом 5 786,36 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 вересня 2014 року по 05 жовтня 2014 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 листопада 2014 року № 8 - 332 986,86 грн, з яких: 259 014,92 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 73 971,94 грн, що є еквівалентом 5 711,79 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 жовтня 2014 року по 05 листопада 2014 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 січня 2015 року № 10 - 401 081,74 грн, з яких: 315 371,12 грн, що є еквівалентом 20 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 85 710,62 грн, що є еквівалентом 5 435,54 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 грудня 2014 року по 05 січня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 лютого 2015 року № 11 - 423 237,89 грн, з яких: 334 578,58 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 88 659,31 грн, що є еквівалентом 5 299,76 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період 06 січня 2015 року по 05 лютого 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 березня 2015 року № 12 - 611 965,24 грн, з яких: 496 413,16 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 115 552,08 грн, що є еквівалентом 4 655,48 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 лютого 2015 року по 05 березня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 квітня 2015 року № 13 - 583 269,95 грн, з яких: 466 095,98 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 117 173,97 грн, що є еквівалентом 5 027,89 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 березня 2015 року по 05 квітня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 травня 2015 року № 14 - 555 325,35 грн, з яких: 449 032,60 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 106 292,75 грн, що є еквівалентом 4 734,30 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 квітня 2015 року по 05 травня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 08 червня 2015 року № 15 - 523 185,68 грн, з яких: 422 673,50 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 100 512,18 грн, що є еквівалентом 4 756,02 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 травня 2015 року по 05 червня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 липня 2015 року № 16 - 514 022,91 грн, з яких: 420 104,38 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 93 918,53 грн, що є еквівалентом 4 471,20 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 червня 2015 року по 05 липня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 06 серпня 2015 року № 17 - 540 182,96 грн, з яких: 441 245,56 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 98 937,40 грн, що є еквівалентом 4 484,46 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 07 липня 2015 року по 06 серпня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору;

- від 07 вересня 2015 року № 18 - 550 843,19 грн, з яких: 452 468,22 грн, що є еквівалентом 20 000 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають частину позики, яка належить до повернення та 98 374,97 грн, що є еквівалентом 4 348,37 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату підписання акта, складають плату за користування грошовими коштами в період з 06 серпня 2015 року по 07 липня 2015 року, нараховану відповідно до умов договору.

Згідно із розрахунком заборгованості, який надав позивач, всього за період з 06 квітня 2014 року по 07 вересня 2015 року відповідач повернув позивачу частину позики, еквівалентну 380 000,00 дол. США та сплатив проценти за користування грошовими коштами в сумі, еквівалентній 103 945,97 дол. США.

Після 07 вересня 2015 року відповідач припинив виконання своїх зобов`язань за договором позики.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанову апеляційного суду - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У цій справі сторони договору чітко визначили строк його дії, встановивши, що зобов`язання за договором діють до повного повернення позичальником основної суми позики та сплати процентів за її користування, але в будь-якому разі не пізніше 07 квітня 2018 року. Такий підхід забезпечує визначеність прав та обов`язків сторін, а також гарантує своєчасне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався здійснювати повернення позики та сплату нарахованих процентів рівними щомісячними платежами. Ці платежі мали бути внесені протягом трьох робочих днів після 6-го числа кожного наступного місяця, що слідував за місяцем, у якому нараховувалися проценти та погашалася частина основної суми боргу. Таким чином, сторони у договорі заздалегідь погодили як порядок, так і строки виконання зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (статті 610, 612 ЦК України).

З матеріалів справи відомо, що відповідач заявив про застосування позовної давності до позовних вимог.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за позикою та процентами) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Оскільки договір позики встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку його дії право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України позикодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення позикодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Вказаний висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга, четверта статті 267 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції вказав, що 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого, під час дії карантину, встановленого для запобігання поширенню COVID-19, строки, передбачені статтями 258, 681 ЦК України, продовжуються на час його дії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що позовна давність за вимогами, заявленими 02 квітня 2021 року щодо повернення позики, спливла лише стосовно чергових платежів, строк виконання яких настав до 02 квітня 2017 року (за три роки до набрання чинності Законом України № 540-ІХ). Щодо решти чергових платежів та нарахованих до них процентів, позовна давність не спливла, тому вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначено, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Аналогічна правова позиція зазначена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 79 постанови від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 зробила висновок наступного змісту: «якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення».

Отже, доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув заборгованість в доларах США, є необґрунтованими.

Апеляційний суд встановив, що за період із 02 квітня 2017 року відповідач, відповідно до графіка платежів, зобов`язаний був сплатити 13 щомісячних платежів у розмірі 20 000,00 дол. США. Таким чином, загальна сума основного боргу за цей період становить 260 000,00 дол. США.

Тому суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вона випливає безпосередньо з умов договору, який є дійсним і відповідає вимогам чинного законодавства. Вказані платежі не були здійснені відповідачем у встановлені строки, що створює обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог у частині повернення основної заборгованості.

Також, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що право на нарахування процентів за позикою припиняється після спливу строку кредитування, визначеного договором. Проценти підлягають стягненню з відповідача за період з 05 квітня 2017 року до 05 квітня 2018 року, згідно з розрахунком позивача, у сумі 53 812,57 дол. США, що становить 5 504 532,72 грн за курсом НБУ на день подання позову. Загальна сума 3 % річних за весь період становить 77 970,40 дол. США, що є еквівалентом 2 175 179,00 грн.

Посилання в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 750/12868/16-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 308/3824/16-ц та інших є безпідставними, оскільки висновки у цихсправах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують зроблені у справі висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

У частині третій статті 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року залишити без змін.

Поновити виконання постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. І. Грушицький І. В. Литвиненко Є. В. Петров