Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №344/13757/24

Провадження № 2/348/997/24

09 грудня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бурдун Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Лейб`юк Є.В.,

представника відповідача- адвоката Гуменюка Б.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Надвірна цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», інтереси якого представляє адвокат Тараненко А.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 20.01.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №813128875 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV56В5С. Зокрема, 20.01.2022 о 20:53:25 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відповідно до п.5.4 Кредитного договору, визначається, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості підпису, позичальник використовує як електронний підпис одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил таЗакону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відразу після вчинених дій відповідача, 20.01.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 хх-хххх-7015 що в свою чергу, є доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі.

28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. 31.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог № 175 від 05.05.2022 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року ( в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 35254,00 грн.

Таким чином відступлення прав вимоги до Відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс» відбулося відповідно до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), який фактично укладено після підписання договору кредитної лінії. Розрахунок заборгованості, підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога » за Кредитним договором № 813128875 від 20.01.2022 на момент його відступлення, наведено у додатку до позовної заяви.

23.02.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 23/0224-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024 (Додаток №17). Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1.).

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 23.02.2024 до Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ«ФК«Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 35770,00 грн. Розрахунок заборгованості, підготовлений ТОВ «Таліон Плюс» за Кредитним договором№ 813128875 від 20.01.2022 на момент його відступлення.

14.06.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу№ 14/06/24, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. За цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в реєстрі боржників, витяг долучено до позову. Відповідно до п.1.2. перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу № 14/06/24 від 14.06.2024 від ТОВ«ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 35770,00 грн.

ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали нарахувань за кредитним договором.

Таким чином, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за Кредитним договором № 813128875 від 20.01.2022 року у розмірі 35770,00 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати за правничу правову допомогу в розмірі 5000 гривень.

Ухвалою судді від 03.09.2024 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання.

Представник відповідача - адвокат Гуменюк Б.С. 06.11.2024 через систему «Електронний суд» подав відзив на позов. У відзиві зазначено, що відповідач частково не погоджується з позовними вимогами, виходячи з наступного. 20.01.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір № 813128875, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 20000,00 грн. Згідно п.1.3 та 1.7 кредит наданий строком на 30 днів, тобто до 19.02.2022. Згідно розрахунків заборгованості її обчислено за період з 20.01.2022 по 19.05.2022. Отже, вимоги позивача про стягнення відсотків за межами дії кредитного договору (тобто понад 30 днів) є безпідставними і необгрунтованими, заборгованість обчислено поза межами строку, зазначеного в п.1.3 та 1.7 договору № 813128875. Посилаючись на правову позицію, викладену у Постанові ВП ВС від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, вказує, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що сторони узгодили інший розмір процентів за ст. 625 ЦК України, ніж встановлений цією статтею, а саме у розмірі 3% річних. Позивачем не викладено вимогу про стягнення з відповідача процентів, передбачених ст. 625 ЦК України. З наведених підстав відповідач не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20000,00 грн. та процентів у розмірі 2220,00 грн. (30 х74,00), нарахованих за період з 20.01.2022 до 19.02.2022. В частині стягнення відсотків у розмірі 13550 грн. (15770,00-2220,00) просить відмовити.

11.11.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що первісним кредитором нарахування здійснювалися відповідно до умов договору. Відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості, а також доказів, що підтверджують повернення позичальником кредиту у повному розмірі та у строки, передбачені кредитним договором, зокрема, доказів, що спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості. Також відповідачем не було надано будь-яких належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йомуне належить; виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту не зарахування кредитних коштів на його рахунок; доказів повернення коштів чи спростування нарахованих кредитором прцентів за період користування кредитними коштами. Нарахування відсотків повністю обгрунтованота не суперечить умовам договору, а отже, позовні вимоги доведені позивачем у повній мірі.

Представник позивача у судове засідання не з?явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Виходячи з наведеного, а також положень ч.3ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності представника позивача.

Представник відповідача - адвокат Гуменюк Б.С. у судовому засіданні просив позов задовольнити частково, з підстав, наведених у відзиві на позов. Зазначив, що вимоги позивача про стягнення відсотків за межами дії кредитного договору є безпідставними і необгрунтованими, оскільки заборгованість обчислено поза межами строку, зазначеного в п.1.3 та 1.7 договору.Було погоджено строк дії кредиту саме 30 днів та відсотки у розмірі 0,37%. Позивач не ставив питання щодо стягнення відсотків в порядку ст. 625 ЦК України та нарахування 3% річних Просить задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 2220,00 грн. В частині стягнення відсотків у розмірі 13550 грн. просить відмовити.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення проти позову,приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, 20.01.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач ОСОБА_1 уклали Кредитний договір № 813128875 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 20000,00 грн. зі строком повернення до 19.02.2022 року (а.с.19-22).

Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV56В5С. Зокрема, 20.01.202220:53:25 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно- телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору ( а.с.17).

Також, позивачем додані відомості щодо умов кредиту, які останній називає Паспортом споживчого кредиту, вказаний документ підписаний відповідачем за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV56В5С (а.с. 18).

20.01.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на банківську карту № НОМЕР_2 ,. що свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вказана обставина підтверджується копією платіжного доручення та довідкою № 06/2024 ПАТ КБ «ПриватБанк» про проведення платежу на номер картки відповідача (а.с. 23,32-33). Вказаний номер картки був зазначений відповідачем у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 20.01.2022 (а.с.24).

Згідно із наданим розрахунком про заборгованість по договору№ 813128875 від 20.01.2022 року у відповідача існує заборгованість у розмірі 35254,00 грн., яка складається: 20000,00 грн. -заборгованість по тілу кредиту; 15254,00 грн.- заборгованість відсоткам за користування кредитом (а.с. 37-38).

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (а.с.58-60). 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 ( а.с.34). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Пунктом 4.1. встановлено, що право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 35254,00 грн. (а.с. 35-36, 39-41, 85-87).

Вказане такожпідтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» № 813128875/ФК від 17.06.2024 про відступення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» прав вимоги за кредитним договором № 813128875 від 20.01.2022, укладеним з ОСОБА_1 ТОВ «Таліон Плюс». (а.с.69).

23.02.2024 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали Договір факторингу № 23/0224-01, строк дії якого закінчується 31.12.2024, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 75-77).

14.06.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" уклали Договір факторингу № 14/06/24, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (а.с. 80-83).

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 14/06/24 від 14.06.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 35770,00 грн. (а.с.54-57).

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Як встановлено судом, Договір №813128875 від 20.01.2022 року було укладено дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано ОСОБА_1 накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 1 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, аналіз матеріалів справи та викладене свідчить про наявність доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, документи, надані позивачем, містять відомості про те, що право вимоги за кредитом відповідача увійшло до пакету передачі активів на користь позивача.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений в договорах строк кошти (суми позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основним зобов`язанням, зокрема, тілом кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача за тілом кредиту наявна заборгованість в розмірі 20000,00 грн., та яку у вказаному розмірі представник відповідача не заперечував. Отже, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20000,00 грн. підлягає до стягнення.

Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає таке.

Згідно із положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 липня 2018 року по справі 310/11534/13-ц, від 04.червня 2013 року по справі 916/190/18, від 08 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року по справі 536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року по справі 522/1528/15-ц, від 04 лютого 2020 року по справі №912/1120/16.

Таким чином, позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідача відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору.

За договором кредитної лінії № 813128875 від 20.01.2022 року позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за відсотками в розмірі 15770,00 грн.

Разом з тим, зі змісту вказаного договору судом встановлено, що позивач отримав кредитні кошти в розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 0,37 % від суми кредиту за кожний день користування ними.

Тому, за підрахунками суду, відсотки за вказаним договором за період 20.01.2022 по 19.02.2022 року становлять 2220,00 грн., що також підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 37-38).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що за кредитним договором № 813128875 від 20.01.2022 року за період з 20.01.2022 по 19.02.2022 року підлягає стягненню сума нарахованих процентів у розмірі 2220,00 грн., решта суми заборгованості за відсотками за кредитом нарахована після спливу визначеного договором строку кредитування.

Позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт продовження строку дії кредитного договору відповідно до його умов, які викладені у пункті 1.8 кредитного договору, зокрема здійснення оплати всіх фактично нарахованих процентів в період з 20.02.2022 до 19.06.2024 та активування в Особистому кабінеті функції продовження строку Дисконтного періоду.

Отже, вимоги позивача про стягнення процентів за період з 20.02.2022 до 19.06.2024,нарахованих поза строками дії кредитного договору, задоволенню не підлягають.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 20000,00 грн. та заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 2220,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити за недоведеністю.

Щодо вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., то суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представником позивача на виконання вказаних вище вимог, а саме підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., суду надано договір про надання правничої допомоги № 17/06/24-02 від 17.06.2024 року; додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 17/06/24-02 від 17.06.2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 17.06.2024 року на суму 5000,00 грн.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від у справі № 910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати за надану правничу допомогу покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України, а також співмірність витрат на оплату послуг адвоката із тривалістю і складністю справи та виконаною адвокатом роботою, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, предметом позовних вимог та значенням справи для сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу, в розмірі 3106,00 грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Також позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Згідно з положеннями ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 22220,00 грн (62,12%) грн, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1504,79 грн., що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526,530,610,612,625,1050,1054,1056-1 ЦК, ст.ст.133,141,263-265,268 ЦПК, суд,-

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором № 813128875 від 20.01.2022року у розмірі 22220,00 ( двадцять дві тисячі двісті двадцять) грн.00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 1504,79 грн. сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 3106,00грн., а всього 4610 (чотири тисячі шістсот десять) грн.79коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування, ім`я сторін та інших учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ», 01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, буд.4 А, офіс 10, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 10.12.2024.

Суддя Т.А.Бурдун