Постанова

Іменем України

09 грудня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/17439/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Обухівського районного суду Київської області

в складі судді Проць Т. В.

від 27 серпня 2024 року

у справі №372/3689/24 Обухівського районного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

У С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість за кредитом у сумі 78 506,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що 22.09.2022між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №5952906 в електронній формі, відповідно до умов якого Товариство надалоВідповідачу грошові кошти у розмірі 20 000,00грн зі строком надання кредиту 360днів, із застосуванням зниженої % ставки у розмірі 1,493 % (за умови сплати частини заборгованості) та стандартною відсотковоюставкою - 1,99% в день, а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит та внести плату за кредитом з урахування черговості погашення заборгованості.

Товариство свої зобов`язання перед Відповідачем відповідно до договору виконало у повному обсязі.

Відповідач частково здійснив оплату за відсотками, передбачену умовами договору, а саме, сплатив 25.10.2022 платіж з оплати процентів на суму 10 149,00 грн, після чого зобов`язання перестав виконувати.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором Відповідач мавзаборгованість перед первісним кредитором у розмірі 54 626,00грн, яка складається: 20 000,00 грн - тіло кредиту; 34 626,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

За договором факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023, укладеним між ТОВ «АВЕНЕТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», за яким до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 54 626,00 грн, яка складається: 20 000,00грн - тіло кредиту; 34 626,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Крім того, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» просив суд також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь відсотки у розмірі 23 880,00 грн, які він нарахував як фактор у межах строку дії договору за період з 21.01.2023 по 21.03.2023, а загальний розмір заборгованості визначив у сумі 78 506,00 грн, з яких 20 000,00 грн - тіло кредиту; 34 626,00 грн - заборгованість за нарахованими процентамипервісним кредитором та 23 880,00 грн - нараховані позивачем проценти за 60 днів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.08.2024 позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про виконання обов`язку кредитора з перерахування грошових коштів на його рахунок. Суд не надав оцінки тому факту, що договір про надання фінансового кредиту, у тому числі інформація щодо умов кредитування та паспорт споживчого кредиту не містять реквізитів його банківської платіжної картки.

Зазначав, що звертаючись до суду, позивач виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначав докази, що підтверджують вказані обставини, однак не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, зокрема на підтвердження факту виконання зобов`язання первісного кредитора з перерахування коштів на рахунок позичальника та не зазначав що такі докази, не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

В іншому доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності факту укладення кредитного договору в електронній формі з використанням інформаційно телекомунікаційної системи первісного кредитора та недоведеності виконання його своїх зобов`язань з перерахуваня їй кредитних коштів.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від27 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги позивач подав до суду відзив, у якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Посилався на те, що сторони погодили всі істотні умови у електронному кредитному договорі, який був укладений за допомого інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора, і такий договір виконувався відповідачкою, а тому відсутні підстави вважати, що такий договір не було укладено.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 27.08.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 171-172).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 27.08.2024 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 171, 173).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, дослідила матеріали справи, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 22.09.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», було укладено електронний Договір №5952906 про надання споживчого кредиту.

Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №205-ОД від 10 лютого 2022 року (далі Правила) (додаються) та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн. (п. 1.3. Кредитного договору); строк кредиту 360 днів. Дата повернення кредиту 17.09.2023 вказується в таблиці обчислення вартості кредиту, що є додатком №1 до цього договору.

За договором факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023, укладеним між ТОВ «АВЕНЕТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до останнього перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 54 626,00 грн, яка складається: 20 000,00грн - тіло кредиту; 34 626,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, питання визначення процентної ставки за кредитним договором вирішується виключно сторонами у договорі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами Кредитного договору первісний кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000,00 грн зі строком надання кредиту 360 днів, із застосуванням зниженої % ставки у розмірі 1,493 % (за умови сплати частини заборгованості) та стандартною відсотковою ставкою - 1,99 % в день, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит до 17.09.2023 та внести плату за кредитом з урахування черговості погашення заборгованості (том 1, а. с. 64-69).

Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту (п. 1.5.1. Кредитного договору).

Відповідно до п. 1.5.2 Кредитного договору знижена процентна ставка 1,493% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 22.10.2022 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну проценту ставку, в зв`язку із чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.

Згідно із Графіком платежів 22.10.2022 (або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою) Споживачеві необхідно було здійснити оплату у розмірі 8 955,00 грн (а. с. 69 зворот).

Сторонами не заперечувалися обставини, що 25.10.2022 ОСОБА_1 здійснив платіж з оплати процентів на рахунок первісного кредитора у розмірі 10 149,00 грн.

Згідно розрахунку заборгованості первісний кредитор здійснював розрахунок за зниженою відсотковою ставко 1,493% в день за період з 22.09.2022 по 21.10.2022. 22.10.2022 відсотки не нараховувалися, а з 23.10.2022 відсотки на нараховувалися за стандартною ставкою 1,99% в день по 20.01.2023. З 21.01.2023 відсотки первісним кредитором не нараховувалися та сформовано загальну заборгованість у розмірі 54 626,00 грн, яка була передана за договором факторингу позивачу 25.09.2023.

Отже, строк дії кредитного договору почався з 22.09.2022 строком на 360 днів, тобто до 17.09.2023 зі зниженою відсотковою ставкою 1,493 % в день яка діяла до 21.10.2022, та з 23.09.2022 з стандартною % ставкою - 1,99 в день.

Таким чином строк дії договору почався 22.09.2022 та закінчився 17.09.2023 року. При цьому, з 22.09.2022 до 21.10.2022 діяла знижена відсоткова ставка 1,493 в день, а інший період діяла стандартна відсоткова ставка 1,99 в день.

Із розрахунку заборгованості (картки обліку договору) вбачається, що первісним кредитором дотримано умови кредитного договору щодо строку кредитування та відсоткової ставки та нараховано відсотки за користування кредитом у розмірі 1,493 % за кожен день в період з 22.09.2022 по 21.10.2022 включно, а також у розмірі 1,99 % за кожен день в період з 23.10.2022 по 20.01.2023 включно. Після 20.01.2023 жодних відсотків, відповідачу не нараховувалося, а заборгованість за відсотками за користування кредитом становила 54 626,00 грн, яка складається: 20 000,00 грн - тіло кредиту; 34 626,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами (а. с. 77-86).

Крім того, з розрахунку заборгованості (картки обліку договору) також вбачається, що ОСОБА_1 здійснив платіж за договором на загальну суму 10 149 грн, з яких: 10 149,14 грн - оплата відсотків.

Розрахунок заборгованості (картка обліку договору) містить розмір суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, що відповідають відсотковим ставкам, у тому числі окремо по відсотках, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов`язань, а тому він приймається колегією суддів як належний та допустимий доказ заборгованості за договором.

Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не оспорював у судовому порядку положення даного кредитного договору, що стосуються відсотків.

Оскільки відповідач, ні у суді першої інстанції, ні у апеляційному суді не заперечував обставин сплати ним 10 149,00 грн первісному кредитору в рахунок погашення нарахованих відтоків за Кредитним договором, доводи щодо неукладеності договору та не доведення позивачем обставин отримання коштів на платіжну картку правового значення не мають.

Очевидно, що дії відповідача, щодо заперечень факту укладеності договору та отримання коштів на свій картковий рахунок, суперечить його попередній поведінці, що проявлялася у сплаті ним відсотків за користування коштами, які нараховувалися та списувалися Кредитором з урахуванням черговості платежів і такі дії відповідача є недобросовісними. Ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці.

Аналогічний висновок, висловлений у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі 390/34/17.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків та черговості зарахування платежів позичальника, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до суду з позовом про визнання недійсними та неправомірними умов щодо черговості зарахування здійснених ним платежів, які зараховувалися первісним кредитором спочатку в рахунок погашення відсотків.

В матеріалах справи також відсутні належні докази, що розрахунок заборгованості здійснено невірно, якими, зокрема, можуть бути висновок експерта (спеціаліста), щодо розміру нарахування відсотків, з урахуванням черговості списання платежів.

Наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості (картка обліку договору) підписаний уповноваженою особою кредитора, містить інформацію щодо предмета доказування, а отже згідно ст. 77 ЦПК України є належним доказом на підтвердження позовних вимог.

Матеріали справи не містять доказів спростування наданого позивачем розміру заборгованості за тілом кредиту та відсотках, нарахованих первісним кредитором.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими первісним кредитором. Разом з тим, колегія суддів не погоджується з розміром відсотків, що підлягають стягненню з відповідача, нарахованих позивачем після підписання договору факторингу.

Як вже зазначалось вище, Позивач визначив загальний розмір заборгованості у сумі 78 506,00 грн, з яких 20 000,00 грн - тіло кредиту; 34 626,00 грн - заборгованість за нарахованими процентамипервісним кредитором, яка перейшла за договором факторингу та 23 880,00 грн - нараховані позивачем проценти за 60 днів.

Дійсно, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» просив суд також стягнути з ОСОБА_1 на свою користь відстоки за Кредитним договором за період з 21.01.2023 по 21.03.2023 року у сумі 23 880,00 грн.

Проте, за договором факторингу №25.09/23-Ф від 25.09.2023, укладеним між ТОВ «АВЕНЕТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», до останнього 25.09.2023 перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 у сумі 54 626,00 грн, яка складається: 20 000,00 грн - тіло кредиту; 34 626,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами.

Отже, нарахування відсотків у розмірі 23 880,00 грн, здійснених фактором за період, до моменту набуття права вимоги (25.09.2023) є неправомірними, адже такі нарахуванням можуть бути нараховані фактором виключно після отримання права вимоги за зобов`язанням. Посилання позивача на те, що такі нарахування здійснено у межах строку дії договору є помилковими, адже строк дії договору закінчився 17.09.2023, а право вимоги за цим Кредитним договором перейшло до позивача 25.09.2023.

Однак вищевказаного суд першої інстанції не врахував, а тому помилково дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 нарахованих фактором відсотків у розмірі 23 880,00 грн, у зв`язку із чим, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом зменшення суми відсотків, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 із 58 506,00 грн до 34 626,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зміну рішення шляхом зменшення розміру відсотків, що підлягають стягненняю із відповідача на суму 23 880,00 грн, то за приписами ч. 13. ст. 141 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відтак, з урахуванням зустрічного зарахування суми судового збору сплаченої відповідачем за подання апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 303,83 грн.

З огляду на зменшення розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для пропорційного зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 5 000,00 грн до 3 479,000 грн.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 серпня 2024 року - змінити шляхом зменшення суми відсотків, що підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» з 58 506 грн 00 коп. до 34 626 грн 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судовий збір у сумі 303 (триста три) грн 83 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 479 (три тисячі чотириста сімдесят дев`ять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», ; місцезнаходження: вул. Загородня, буд. 15, офіс 118/2, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська