Справа № 603/761/19
Провадження № 2/595/2/2024
У Х В А Л А

23.01.2024

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тхорик І.І.

за участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Пасічника А.З.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката Магдич О.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Бучач цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Монастириської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки Сергія Васильовича, про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Бучацького районного суду Тернопільської області Федорончука В.Б. перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Монастириської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки С.В., про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки.

28 грудня 2023 року ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області Тхорик І.І. прийнято до свого провадження справу № 603/761/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Монастириської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки С.В., про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, призначити справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

В матеріалах цивільної справи міститься заява позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пасічника А.З., про зміну предмету позову, в якій вона просить прийняти до розгляду, окрім первісних позовних вимог, викладених у позовній заяві, також наступні: 1) визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0.16 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :05:001:0091; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області закрити поземельну книгу, яка була відкрита у зв`язку із здійсненням державної реєстрації земельної ділянки площею 0.16 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :05:001:0091. 2) визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0.25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :05:001:0090; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області закрити Поземельну книгу, яка була відкрита у зв`язку із здійсненням державної реєстрації земельної ділянки площею 0.25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :05:001:0090. Окрім того, просить залучити у даній справі співвідповідачем Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (, 46002, вул. Лисенка, буд.20А, м. Тернопіль Тернопільської області). Подану заяву мотивує тим, що її позовна заява подана з метою захисту її права власності на земельні ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 , яке було порушене зі сторони відповідачів у даній справі шляхом реєстрації за відповідачкою ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки площею 0.16 га з кадастровим номером :05:001:0091 і площею 0.25 га з кадастровим номером :05:001:0090, які частково накладаються на належну їй земельну ділянку. Відтак, наявність такого накладання земельних ділянок відповідачки ОСОБА_2 на її земельні ділянки є перешкодою як у державній реєстрації належних їй земельних ділянок в Державному земельному кадастрі так і в подальшій реєстрації за нею її права власності на дані земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Додатковим доказом вказаних обставин є рішення № РВ-021 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру» від 21.04.2021 державного кадастрового реєстратора Відділу у Кегичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Левицької Ю.П.», а також долучені до нього протокол № ПП-021 проведення перевірки електронного документа» від 21.04.2021 і висновок щодо перевірки електронного документа державного кадастрового реєстратора. Зокрема, у висновку щодо перевірки електронного документа державного кадастрового реєстратора Левицької Ю.П. зазначено, що відповідно до протоколу ведення Державного земельного кадастру встановлено, що перетин ділянок (тобто її земельних ділянок по АДРЕСА_2 ) з ділянкою :05:001:0091 (тобто земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 площею 0.16 га по АДРЕСА_3 ) площа співпадає на 8.9903%; з ділянкою :05:001:0090 (тобто земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 площею 0.25 га по АДРЕСА_3 ), площа співпадає на 12,8458%. Так, згідно п.6 ст.24 ЗУ «Про державний земельний кадастр» та п.111 Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051, однією з підстав для відмови у здійсненні реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Відтак, з врахуванням обставин даної справи, подальша наявність відомостей щодо як прав відповідачки ОСОБА_2 на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:001:0091 та :05:001:0090, так і щодо державної реєстрації самих згаданих земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей, а також перешкоджатиме офіційному визнанню і підтвердженню її прав на земельні ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_2 , шляхом державної реєстрації таких земельних ділянок із подальшою реєстрацією її права власності на них. Отже, виходячи із обставин даної справи, вважає, що ефективним способом захисту її прав є ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельних ділянок відповідачки ОСОБА_2 , виключно з одночасним припиненням таким рішенням її права власності на них.

Представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Магдич О.О., подала до суду письмове заперечення проти заяви про зміну предмета позову, в якому просить закрити провадження у справі №603/761/19 у зв`язку з підсудністю спору адміністративному суду. Клопотання мотивує тим, що із первісної позовної заяви та заяви позивачки про зміну предмету позову від 26.04.2022, позивачка вбачає, що порушення її права полягає у відмові у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо належної їй земельної ділянки (Рішення №РВ-021 від 21.04.2021). Вважає, що дане порушення не є пов`язаним із позбавленням позивачки права власності та/або спотворення перешкод у реалізації даного права власності, виникло в результаті незаконної, на думку позивачки, реєстрації речового права відповідачки ОСОБА_2 , а саме реєстрації права власності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо земельних ділянок ОСОБА_2 за кадастровими номерами :05:001:0091 та :05:001:0090, площами 0.16 га та 0.25 га, відповідно. Таким чином, порушення права власності позивачки ОСОБА_1 , з огляду на зміст її позовних вимог, полягає у незаконних, на її думку, діях посадових осіб, а саме державного реєстратора Монастириської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. При цьому, безпосередньо до ОСОБА_2 не висуває вимог про припинення, обмеження або зміну способу реалізації її права власності, оскільки такі позовні вимоги уже були розглянуті в інших судових провадженнях. З наведеного випливає, що спір, який розглядається у даній справі №603/761/19 носить публічно-правовий, а не приватно-правовий характер та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Звертає увагу, що вимоги ОСОБА_1 не є похідними від спору щодо майна або майнових прав ОСОБА_2 на земельні ділянки :05:001:0091 та :05:001:0090, площами 0.16 га та 0.25 га, відповідно. Як вбачається із позовних вимог ОСОБА_1 її первісні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Монастириської міської ради Савки С.В. щодо реєстрації права власності на дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 за кадастровими номерами :05:001:0091 та :05:001:0090, площами 0.16 га та 0.25 га, відповідно, а також додаткові позовні вимоги про визнання протиправною та скасування державної реєстрації цих же земельних ділянок та зобов`язання закрити поземельну книгу, яка була відкрита у зв`язку із здійсненням державної реєстрації цих земельних ділянок, не пов`язані із оспоренням або обмеженням права власності безпосередньо ОСОБА_2 на ці земельні ділянки. Позивачка не заявляє вимог ні про припинення, ні про обмеження прав власності, ні про витребування майна із володіння, ні про усунення перешкод у здійсненні права власності. Тобто, вимоги до державного реєстратора та Головного управління Держгеокадастру не є похідними від спору про право власності або іншого приватно-правового спору. Більше того, право власності на земельні ділянки за ОСОБА_2 уже було предметом розгляду в суді, рішення про яке вже набрало законної сили. Таким чином, вважає очевидним, що як державний реєстратор Монастириської міської ради Савка С.В. так і Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області є суб`єктами владних повноважень, оскільки здійснюють від імені держави публічно-владні управлінські функції та надають адміністративні послуги. При цьому, ці управлінські функції вони здійснюють саме у тих правовідносинах щодо яких виник спір. Зважаючи на викладене, спір, який є предметом даного розгляду, не пов`язаний із вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, відтак, справа за позовом ОСОБА_1 належить до компетенції адміністративних судів.

Також, представник відповідачки ОСОБА_2 , адвокат Магдич О.О., подала клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, в якому просить провадження по справі №603/761/19 закрити у зв`язку з тим, що існує таке, що набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме постанова Тернопільського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року у справі №603/780/17. Крім того, за змістом позовних вимог даний спір не пов`язаний з вирішенням питання щодо речового права, а є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах, надані йому чинним законодавством владні управлінські функції. Поточна справа за позовом ОСОБА_1 належить до компетенції адміністративних судів. Зазначає, що у листопаді 2017 року ОСОБА_1 вже зверталася з аналогічними вимогами до Монастириського районного суду із позовом до Монастириської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки С.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Предметом спору були реєстраційні дії того ж реєстратора Монастириської міської ради Савки С.В. від 01.08.2017, індексний №36413818 та індексний №36413553 щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельні ділянки за кадастровими номерами :05:001:0091 та :05:001:0090, площами 0.16 га та 0.25 га, відповідно. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29.11.2019 у справі №603/780/17 було відмовлено у позові ОСОБА_1 з підстав заявлення даного позову до неналежного кола відповідачів. Так, третьою особою у справі була залучена власниця спірних земельних ділянок ОСОБА_2 . У постанові Тернопільського апеляційного суду від 29.11.2019 суд апеляційної інстанції вказав, що власник земельної ділянки повинен бути залучений відповідачем у справі із заявленням до нього конкретних позовних вимог. Проте, з поточної позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається, яка ж вимога звернута безпосередньо до ОСОБА_2 . Позивачка не ставить вимоги ні про витребування частини земельної ділянки (віндикаційний позов), ні про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки (негаторний позов). Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що порушення її права полягає в тому, що земельна ділянка, на її думку, мала б їй належати в порядку спадкування, частково співпадає із земельними ділянками ОСОБА_2 , право власності на які оспорюваними рішеннями вніс до ЄДР державний реєстратор Савка С.В. згідно рішень від 01.08.2017 індексний №36413818 та індексний №36413553. Така підстава позову передбачає як належний спосіб захисту порушеного права позов про звільнення безпідставно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні, тощо. Проте, заявивши позов про визнання недійсним рішення державного реєстратора щодо внесення до ЄДР речових прав на нерухоме майн оспорюваних відомостей, вимоги до ОСОБА_2 позивачка не заявила. Вважає, що остання не усунула тієї суперечності між змістом позовних вимог та колом відповідачів, відтак, вважає, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту. Причиною обрання такого неналежного способу захисту є відсутність у позивачки будь-якого матеріального права на земельні ділянки по АДРЕСА_3 . Так як остання не володіє ні правом власності, ні правом користування (оренди) спірними земельними ділянками, з чого слідує, що вона є неналежним позивачем та не наділена правом пред`явлення позовної вимоги щодо даних земельних ділянок у справі №603/761/19. Окрім того, позивачка формально зазначила ОСОБА_2 серед кола відповідачів, проте не вказала, яка її матеріально-правова вимога в розумінні ст.51 ЦПК України, звернена безпосередньо до ОСОБА_2 , відтак, вважає, що остання є залученою у справі у неналежному статусі відповідача у справі. Наголошує, що відмінність у суб`єктивному складі учасників справи №603/780/17 та №603/761/19 полягає лише в тому, що статус учасника ОСОБА_2 змінено з третьої особи на відповідача. Однак, попри цю зміну статусу безпосередньо до ОСОБА_2 позивачка не висуває вимог, що свідчить про її формальне залучення до справи з метою ініціювання повторного розгляду справи про той же предмет, з тих же підстав та між тими ж сторонами. Вважає, що у даній справі закриття провадження у справі №603/761/19 не є безпідставним позбавленням позивачки ОСОБА_1 права на судовий захист. Позивачка проігнорувала вимоги постанови Тернопільського апеляційного суду від 29.11.2019 у справі №603/780/17, порушила принцип визначеності та остаточності судового рішення. Окрім того, підстави позову, які зазначає ОСОБА_1 також уже були предметом судових розглядів, але у іншому складі учасників, зокрема, у справі №2-341/2011. Іншою самостійною підставою для закриття провадження у справі вважає підсудність даного спору адміністративним, а не загальним судам.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Пасічник А.З., будучи присутніми у підготовчому судовому засіданні, заяву про зміну предмету позову по даній цивільній справі та залучення до участі в справі в якості співвідповідача Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області підтримали та просили таку задовольнити з підстав, викладених у ній. Щодо заявлених представником відповідача, адвокатом Магдич О.О. клопотань про закриття провадження у справі, заперечили та просили відмовити в задоволенні таких.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Магдич О.О., у підготовчому судовому засіданні просили закрити провадження у справі з підстав, викладених у поданих клопотаннях. Щодо задоволення клопотань позивача та його представника покладаються на думку суду.

Заслухавши сторін, їхніх представників, дослідивши заяву про зміну предмету позову, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду та долучити до матеріалів справи з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмета позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не повною мірою забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмета позову можлива, зокрема, у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що позивачка доповнила позовні вимоги новими вимогами, тобто змінила предмет позову, у зв`язку з чим заява про зміну предмету позову підлягає до задоволення.

Щодо заявлених клопотань відповідача ОСОБА_2 та її представника, адвоката Магдич О.О., про закриття провадження у справі, то суд вважає, що такі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1, 2 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У своїй постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

В порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа та якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. У зв`язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило фізична особа).

З п. 6 наведеної вище постанови вбачається, що при вирішенні питань, пов`язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз`яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з`ясувати, є спір приватно-правовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов`язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

У пункті 7 тієї ж постанови зазначено, що відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб`єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

Пунктом 1 частиною 1 ст. 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У даному випадку, предметом позову є скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки; визнання протиправною та скасуваня державної реєстрації земельної ділянки, площею 0.16 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :05:001:0091; визнання протиправною та скасуваня державної реєстрації земельної ділянки, площею 0.25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :05:001:0090.

Позов заявлений з метою захисту права власності позивача на земельні ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1 , яке, на думку позивача та її представника, було порушене зі сторони відповідачів у даній справі шляхом реєстрації за відповідачкою ОСОБА_2 права власності на земельні ділянки площею 0.16 га з кадастровим номером :05:001:0091 і площею 0.25 га з кадастровим номером :05:001:0090, які частково накладаються на належну їй земельну ділянку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 жовтня 2019 року у справі № 911/2034/16 вважає, що вимога про скасування рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, ухваленого на користь фізичної особи, в якої з цього рішення виникли відповідні права та обов`язки, безпосередньо стосується прав та обов`язків цієї особи, тому відповідний спір має розглядатися судом за правилами ЦПК України. Наведене відповідає висновкам, викладеним раніше Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №361/3009/16-ц, 07 листопада 2018 року у справах № 488/6211/14-ц та № 488/5027/14-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 485/1472/17, від 15 травня 2019 року у справах № 522/7636/14-ц та № 469/1346/18, від 26 червня 2019 року у справі № 911/2258/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17.

При цьому, ухвалюючи постанову від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, Велика Палата Верховного Суду з метою забезпечення єдності судової практики відступила від своїх висновків, висловлених у постановах від 12 лютого 2019 року у справі № 911/414/18 та від 12 червня 2019 року у справі № 911/848/18, згідно з якими визнання недійсним рішення суб`єкта владних повноважень про надання земельної ділянки у власність фізичній особі безпосередньо не впливає на права і обов`язки такої фізичної особи, якщо вона не є власником земельної ділянки на момент пред`явлення позову і якщо жодні позовні вимоги до такої фізичної особи позивачем не заявлені.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснений запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто ОСОБА_2 . Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 823/2042/16).

Предметом спору в даній справі є земельні ділянки, користувачем і власником яких є фізична особа, та предмет спору безпосередньо стосується її прав і обов`язків з огляду на характер правовідносин, а відтак суд констатує, що даний спір слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.04.2023 у справі № 357/8277/19.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимоги сторони відповідача про закриття провадження у справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, то суд зазначає таке.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 29 листопада 2019 року у справі №603/780/17 скасовано рішення Монастириського районного суду від 21 серпня 2019 року, постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру в Тернопільській області, ПП «Землі Придністров`я», Монастириської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки Сергія Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, про визнання недійсними витягів з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельних ділянок та технічної документації із землеустрою, скасування державної реєстрації в Державному земельному кадастрі земельних ділянок.

З мотивувальної частини вищевказаної постанови вбачається, що така була прийнята у зв`язку з тим, що із заявлених позовних вимог зазначені позивачем відповідачі не є єдиними належними відповідачами у даних правовідносинах, і однозначно у даній справі іншим належним відповідачем слід вважати ОСОБА_2 , оскільки права та інтереси її порушено як власника земельної ділянки, відтак ОСОБА_1 із позовом до відповідача ОСОБА_2 , про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки, з метою захисту своїх прав, не зверталась.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотань про закриття провадження у с праві слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.51 Цивільного процесуального кодексу України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно з ч.4 ст.51 ЦПК України про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Виходячи з вищенаведеного, для повного і об`єктивного розгляду справи, суд вважає за доцільне залучити до участі у справі в якості співвідповідачаГоловне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул. Лисенка, 20А, м. Тернопіль, Тернопільська область, ).

Керуючись ст. 51, 255, 259, 260, 261, 293, 315, 353, 354 ЦПК, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В клопотаннях відповідача ОСОБА_2 та її представника, адвоката Магдич Ольги Олександрівни, про закриття провадження у справі відмовити.

Прийняти заяву представника позивача, адвоката Пасічника Андрія Зіновійовича, про зміну предмету позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Монастириської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Монастириської міської ради Савки Сергія Васильовича, про скасування рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельні ділянки.

В подальшому розглядати справу з урахуванням заяви про зміну предмета позову.

Залучити до участі у справі в якості співвідповідачаГоловне управління Держгеокадастру у Тернопільській області (вул. Лисенка, 20А, м. Тернопіль, Тернопільська область, ).

Роз`яснити відповідачам у справі право подати відзив на позов в строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана одночасно з надсиланням відзиву до суду. Документи, які підтверджують надіслання відзиву іншим учасникам справи, додаються до відзиву.

Позивачу після отримання відзиву (відзивів) пропонується протягом п`яти днів подати (надіслати) суду та відповідачам відповідь на відзив, а відповідачам після отримання відповіді в строк п`яти днів подати (надіслати) суду та позивачу заперечення.

У разі ненадання відповідачем (відповідачами) відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Підготовче судове засідання відкласти до 11 год. 30 хв. 21 лютого 2024 року, про що повідомити сторін.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2024 року.

Суддя: І. І. Тхорик