Справа № 191/3719/23
Провадження № 2/191/971/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючої судді Окладнікової О.І., за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

24.08.2023 року до суду звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він, маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті його батька ОСОБА_2 , а також здійснити реєстрацію права власності на успадковане нерухоме майно (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , дізнався, що на все нерухоме майно померлого батька накладемо арешт.

Одноосібним власником зазначеного нерухомого майна є батько позивача - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності ним набуте на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, видане 22.12.1998 року виконкомом Синельниківської міської ради, про що зроблено запис в реєстровій книзі № 100 реєстр №8533.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державною реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №340148305, виданої 24.07.2023 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради, на все нерухоме майно батька позивача - ОСОБА_2 відділом державної виконавчої служби Синельниківського міжрайонного управління юстиції, , накладено арешт: особа, майно якої обтяжується ОСОБА_2 , запис про арешт майна до державного реєстру № 10755435 від 26.01.2011, арешт на невизначене майно, все нерухоме майно боржника.

З метою здійснення досудового врегулювання спору позивач звернувся до Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту по провадженню у зв`язку зі смертю боржника, але тримав відмову з підстав того, то матеріали виконавчих проваджень періоду 2011-2019 років знищені у зв`язку із закінченням передбаченого законодавством терміну його зберігання, па підставі розпорядчого документу керівника відділу ДВС, та отримав рекомендацію звернутися до суду із позовом про зняття арешту з майна в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, на день подання позовної заяви встановити особу-стягувача не є можливим, тому відповідачем по цьому позову є Синельниківський відділ державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Все рухоме та нерухоме майно, яке належало померлому боржнику ОСОБА_2 , фактично належить позивачу, який є єдиним спадкоємцем померлого, однак оформити його належним чином, як того передбачає чинне законодавство України, позивач не має можливості, так як на все майно накладені арешт та заборона відчуження, чим порушені законні права та інтереси позивача стосовно володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвалою суду від 25.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 14.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.12).

За життя ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 22.12.1998 року виконкомом Синельниківської міської ради, про що зроблено запис в реєстровій книзі №100 реєстр №8533, належав житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8, 9).

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо всього нерухомого майна ОСОБА_2 вбачається запис про обтяження нерухомого майна, накладеного 26.01.2011 року за №10755435 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на майно боржника, ВП23852206, 18.01.2011, Відділ державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції (а. с. 10).

21.07.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Синельниківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Монич М.Ю. з метою отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак постановою приватного нотаріуса від 21.07.2023 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із тим, що в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, який є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав на нерухоме майно міститься запис №10755435 про арешт всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст. 5 Кодексу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України, право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно частини 2 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до положення статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

До підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відсутність відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду дає підстави для звільнення майна з під арешту. У зв`язку з тим, що був накладений арешт, позивач не може реалізувати свої права як спадкоємця щодо арештованого майна, яке належало його батьку на праві власності.

Такий висновок суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27.03.2020 року у справі № 817/928/17.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що підставою для реєстрації припинення обтяження є в тому числі й рішення суду, що набрало законної сили. А тому відсутня необхідність у зобов`язанні відділу виконавчої служби вчинити певні дії, оскільки, рішення суду про зняття арешту з майна є обов`язковим до виконання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4-7, 1-13, 17-18, 109, 131, 137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Синельниківського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна задовольнити частково.

Зняти арешт з нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , а саме: житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції, реєстраційний номер обтяження: 10755435 від 26.01.2011 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 24.01.2024 року.

Суддя О.І. Окладнікова