Провадження № 22-ц/812/1583/24 Суддя першої інстанції Тавлуй В.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2024 року м. Миколаїв Справа № 469/396/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,

при секретарі судового засідання Травкіній В.Р.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2024 року, повний текст якого складено 03 вересня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Тавлуя В.В., в залі судового засідання в с-ще Березанка, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно спадкодавця, як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

18 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила в подальшому до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно спадкодавця, як частку у праві спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживали без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 23 червня 2022 року було залучено до участі у справі у якості співвідповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позов обґрунтовувала тим, що з липня 2012 року по 06 січня 2021 року вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання вони були пов`язані спільним побутом, мали спільні доходи та витрати, вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Всі витрати на організацію та проведення поховання були понесені нею.

Після смерті вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але в прийнятті заяви їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю свідоцтва про смерть спадкодавця та у зв`язку з тим, що вона не перебувала з померлим в зареєстрованому шлюбі.

За кошти, які вона отримала від продажу нежитлової будівлі та земельної ділянки по АДРЕСА_2 ) у вересні 2019 року вона разом зі співмешканцем ОСОБА_6 у ОСОБА_5 купили за 2 500 дол. США (еквівалентно 60 208 грн) легковий автомобіль ВАЗ 210740, рік випуску - 2010, кузов НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , чорного кольору. Проте 06 січня 2021 року відповідач самовільно, без будь якого дозволу забрав вищезазначений легковий автомобіль, яким користується до теперішнього часу.

Крім того, протягом 2012-2020 років до вантажного автомобіля ГАЗ 5204, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зеленого кольору, який належить ОСОБА_6 купувались запчастини на суму 84 806 грн.

Крім того, протягом 2012 2020 років вона постійно отримувала орендну плату за належні їй на праві власності земельні ділянки. За оренду земельних ділянок та за продаж домашнього господарства кошти вони вирішили складати на купівлю житла для їхньої сім`ї і покласти на депозитний рахунок в Приватбанку.

Так 02 квітня 2020 року було укладено договір SAMDNWD201, вклад «Стандарт» строком на 6 місяців без можливості дострокового розірвання. Договір заключено між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_6 . Початкова сума вкладу - 49 427.29 грн, яку вніс спадкодавець.

05 червня 2020 року спадкодавець ОСОБА_6 , який діяв в інтересах сім`ї також вніс 20 715,35 грн.

09 квітня 2020 року спадкодавець ОСОБА_6 надав позивачці довіреність, якою уповноважив її, розпоряджатися повністю його вкладами SAMDNWFD201, які знаходяться на рахунку 1718 та SAMDNWFD200 від 02 квітня 2020 року, які знаходяться на рахунку № НОМЕР_4 в Приватбанку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт спільного проживання з ОСОБА_6 з липня 2012 року по день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за нею право власності на:

-вантажний автомобіль ГАЗ - 5204, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1979 року випуску, вартістю 35 151 грн;

- на частку грошових коштів на суму 80 480 грн, які знаходяться на рахунках Приватбанку (відповідно до договору SAMDNWFD201 (рахунок ідентифікатор НОМЕР_5 ), вклад "Стандарт", строком на 6 місяців та відповідно до договору SAMDNWFD 300, вклад "Стандарт", строком на 1 місяць);

-стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь частку вартості легкового автомобіля ВАЗ 210740, рік випуску - 2010, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , чорного кольору, тобто 30 104 грн.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 20 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи факт перебування ОСОБА_6 на день смерті у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7

вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2012 року до 06 січня 2021 року суперечить вимогам статті 25 СК України, а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Крім того, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що в суді першої інстанції були встановлені та доведені саме сукупність усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або надання доручення на розпорядження спільними коштами або купівля спільного майна, а саме легкового автомобіля, або проживання за однією адресою можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склалися та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), але Березанський районний суд Миколаївської області взагалі в рішенні не надав оцінку доказам наданим позивачкою, навіть не вказав про те, що були допитані в судовому засіданні свідки.

На думку позивачки, заявлені нею вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими представником відповідачів, а тому вони підлягають до повного задоволення.

Від представника відповідачів ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві представник відповідачів зазначав, що доводи апеляційної скарги є повторенням правової позиції позивачки, викладеної у позовній заяві та були предметом дослідження судом першої інстанції.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На день слухання справи від третьої особи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_6 , виданим Березанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 15 січня 2021 року.

Після його смерті із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися його діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 , виданим Березанським райвідділом ЗАГС 22 червня 1984 року, свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_8 , виданим Березанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головно територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24 лютого 2017 року, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_9 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18 серпня 1979 року та дружина - ОСОБА_4 .

На день своєї смерті з 14 січня 1986 року ОСОБА_6 був зареєстрований за однією адресою з сином ОСОБА_2 по АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Березанської селищної ради Миколаївської області від 23 червня 2021 року за вих. № 09-06/1007.

На момент смерті ОСОБА_6 , з 04 червня 1978 року і до дня своєї смерті, перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_7 , що підтверджується повторним свідоцтвом про їх одруження серії НОМЕР_10 , виданим Краснопільською сільською радою Березанського району Миколаївської області від 12 листопада 1997 року, і що не заперечують сторони.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина 2 статті 3 СК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

При наявності рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю, цивільний чоловік або дружина спадкують один після одного при відсутності спадкоємців попередніх черг, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень вищевказаної статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту не перебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 522/1252/14-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже позовна вимога щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_6 у період з липня 2012 року по 06 січня 2021 року суперечить вимогам статті 25 СК України, оскільки попередній шлюб ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не був розірваний.

Установивши, що ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 04 червня 1978 року і до дня смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову у встановленні факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з липня 2012 року.

Колегія відхиляє аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона та ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах ще з липня 2012 року, а з дружиною останній не проживав, вони вели спільно господарство, мали спільний бюджет, вона вважала його своїм чоловіком і це є підставою для задоволення заяви про встановлення юридичного факту. Зазначені обставини не мають правового значення, оскільки ОСОБА_6 перебував в іншому шлюбі.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суд має встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, правильно застосував наведені вище норми матеріального права, дав належну оцінку правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільно проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу та набуття спірного майна сторонами під час ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, внаслідок спільної праці або за спільні кошти, та з цих підстав правильно відмовив у позові.

Доводи апеляційної скарги позивачки вказаних висновків не спростовують та обмежуються констатацією факту набуття майна під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а отже належність цього майна до спільної сумісної власності, без доведення усіх складових, необхідних для надання цьому майну правового статусу спільної сумісної власності подружжя.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржниці з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин позивачкою не надано.

Відповідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.