Справа № 161/6273/24
Провадження № 2-п/161/100/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця через свого представника звернулась до суду із вказаною заявою.

В обґрунтування вимог вказує, що рішення суду у вказаній справі було ухвалено без участі сторони відповідача, причини неявки є поважними. Також, посилається на те, що при винесенні рішення судом не було враховано всіх істотних обставин, які мають значення для розгляду справи (відсутні докази передачі права вимоги за кредитним договором до позивача, розрахунок заборгованості не містить підтвердження реальності господарської операції). Крім того, вказує, що вона є матір`ю трьох дітей, яких виховує самостійно, її фінансове становище є складним.

Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року заяву прийнято до розгляду.

18 жовтня 2024 року на адресу суду надійшли заперечення представника ТОВ «Коллект центр», в яких останній заперечує проти задоволення заяви та зазначає, що представником ОСОБА_2 не надано доказів перебування відповідача за кордоном на час винесення рішення у справі та її розгляду. Перехід права вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» до ТОВ «Вердикт Капітал», який відбувся на підставі Договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 року та в подальшому перехід права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр», який відбувся на підставі Договору відступлення №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, підтверджено наявними в матеріалах справи та дослідженими судом відповідними доказами, які є належними та достатніми і беззаперечно підтверджують набуття ТОВ «Коллект Центр» права вимоги до відповідача/боржника. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов договору, в тому числі шляхом проведення та надання власного контррозрахунку. Таким чином, представником відповідача не були зроблені арифметичні розрахунки суми заборгованості належним чином та у відповідності до всіх визначених та погоджених сторонами умов договору.

04 листопада 2024 року на адресу суду надійшла відповідь представника заявника на заперечення позивача, в якій остання зазначає, що ОСОБА_2 мешкає разом із батьком пенсійного віку, який не отримував судової кореспонденції під час її перебування за кордоном. Відтак, підстави на поновлення строку подачі заяви про перегляд заочного рішення наявні.

Суд зауважує, що судові засідання у справі 26 вересня 2024 року та 22 жовтня 2024 року були відкладенні за клопотанням сторін.

Представник позивача в судове засідання 07 листопада 2024 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник заявника у судовому засіданні вимоги підтримала, просила скасувати заочне рішення та призначити справу до розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

У відповідності до вказаних положень, а також з метою дотримання розумних строків розгляду заяви, суд вбачає за можливе здійснювати розгляд заяви без участі сторони позивача.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції ст.288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у поданій заяві про перегляд заочного рішення суду не наводить підстав для скасування та перегляду заочного рішення суду, які є істотними для правильного вирішення спору, не були і не могли бути відомі суду та які вплинуть на зміст рішення по суті, як це передбачено ст. 285 ЦПК України.

Доводи, викладені представником відповідача в заяві про перегляд заочного рішення, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням суду.

ОСОБА_2 повідомлялась про судовий розгляд справи, шляхом направлення судової кореспонденції по місцю реєстрації (а.с.50).

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду України, викладених у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

У заяві про перегляд заочного рішення доказів того, що відповідач не з`явилась з поважних причин, суду не надано (доказів перебування за кордоном на час розгляду справи і винесення судом рішення до матеріалів заяви не долучено). Також не надано доказів неможливості відповідачем особисто чи через представника повідомити причини неявки.

Разом із тим, з`ясування причин неявки не може бути єдиною підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення (обґрунтованих заперечень щодо порядку здійснення розрахунку чи суми заборгованості стороною відповідача не надано).

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов`язки цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 Конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

З огляду на те, що підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відповідача слід відмовити.

Керуючись ст.ст.280-289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Роз`яснити сторонам, що заочне рішення ними, та/або їх представниками може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. Строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк