Справа № 700/679/24
Провадження № 2/700/351/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі: головуючого - судді: Пічкура С.Д., за участю секретаря судового засідання: Нетребенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Божок Михайло Іванович до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_3 . В обґрунтування своїх вимог вказує, що після розірвання шлюбу їхня дочка постійно проживає з позивачкою за її місцем проживання. 11.11.2015 року рішенням Лисянського районного суду Черкаської області у справі №700/3888/15 шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Останні 10 років позивач з відповідачем проживають окремо. Позивач з дочкою проживають в с. Медвин Білоцерківського району Київської області. Відповідач життям дочки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з нею та ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. ОСОБА_2 ухиляється від надання матеріальної допомоги дочці. Заборгованість по аліментам складає 220 804,42 гривень. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виконання дитини батьком, свідоме нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, а тому його необхідно позбавити батьківських прав.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою, в якій просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач у судове засідання не з"явився. звернувся до суду із заявою в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає.

Третя особа: Орган опіки та піклування, в особі виконавчого комітету Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області у судове засідання не з"явилися, звернулася до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять суд задовольнити їх.

У зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав.

Згідно свідоцтва про народження від 04 лютого 2009 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 і її батьком є ОСОБА_2 , а мати ОСОБА_4 .

Згідно висновку Органу опіки та піклування, в особі Виконавчого комітету Медвинської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 16 жовтня 2024 року №166, батько дитини не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням та медичним доглядом. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до внутрішнього світу. Згідно довідки Лисянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області від 02.09.2024 №8448, де вказано що ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів, станом на 02.09.2024 року заборгованість становить 220804,42 грн. Згідно довідки Медвинського ліцею від 15.07.2024 року №01-20/156 за час навчання ОСОБА_3 її рідний батько ОСОБА_2 не цікавиться освітніми досягненнями дочки, з педагогічним колективом та класним керівником не контактував. Участь в освітній діяльності дитини не брав.

Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_5 відносно його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавляться здоров`ям, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

Вказані обставини підтвердив і сам відповідач, подавши заяву про визнання позову та не бажаючи брати участь у судовому засіданні.

Виходячи із оцінки доказів у справі, таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у виді позбавлення батьківських прав.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_2 необхідно позбавити батьківських прав відносно дитини ОСОБА_3 .

Щодо стягнення судових витрати, які поніс позивач у сумі 10000 грн.00 коп, суд вважає слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи, а також інших чинників.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Отже, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК України.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

З огляду на викладене відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування частини другої статті 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом частині другій статті 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 922/676/21, від 18 січня 2022 року у справі № 910/2679/21, від 21 червня 2022 року у справі № 908/574/20, від 29 вересня 2022 року у справі № 910/3055/20.

За таких обставин, суд вважає, відмовити у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу з підстав неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем був сплачений судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст.143, 150, 164-166, 171, 180-184, 191, 193 СК України, ст.ст 3, 6, 7, 10, 12, 141, 259, 260, 264 -266, 269 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП- НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП- НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 )на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП- НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ) судовий збір в розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

У задоволенні решту позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій ПІЧКУР