Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1733/23
Провадження № 2/553/227/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.01.2024м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі

головуючого судді Ткачука Ю.А.,

за участю секретаря судового засідання Павленко І.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в обґрунтування якого вказує, що 24.10.2022 близько 19:00 в м. Полтава мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який виїхав на регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який переходив проїзну частину на дозволений сигнал світлофора зліва на право. Внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку у тім`яній долі ліворуч (поодинокі ділянки геморагічних забоїв до 4 мм), саден шкіри голені, обличчя, які утворилися від дії тупих предметів чи при ударі об такі, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

24.10.2022 відомості про вказану ДТП було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування за ст.286 КК України. Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань від 09.02.2023 зазначене кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2023 у справі № 553/412/23 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850,00 грн.

Позивачка зазначає, що незважаючи на відсутність кримінального правопорушення, її дитині завдано збитків, що складаються з витрат на лікування, компенсації витрат, пов`язаних з відновленням працездатності та моральної шкоди.

Просила відкрити провадження, задовольнити позов та стягнути з відповідача 2040,98 грн заподіяної матеріальної шкоди, 100 000,00 грн моральної шкоди, та судові витрати.

Ухвалою суду від 25.07.2023 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.08.2023 від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Зазначив, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.11.2015, він є учасником бойових дій, а отже, відповідно до п.13.1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування збитків від ДТП має проводитись Моторним (транспортним) страховим бюро України та у спосіб визначений цим законом, а отже, відсутні підстави для одноосібного відшкодування шкоди. Крім того, вважає вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн безпідставними оскільки позивач не навела та не надала доказів подальшого лікування потерпілого після виписки з лікарні, а також того, у чому, окрім 10-денного стаціонарного лікування, виразились зміни, як і не навела жодних доказів не можливості продовження подальшого звичного життя. Враховуючи викладене, просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

05.09.2023 представником позивача надано відповідь на відзив у якій він зазначив що вина відповідача у вчиненні ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2023. Вказав що встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду на стадії розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Стосовно визначення розміру моральної шкоди, вважає суму у розмірі 100 000,00 грн обґрунтованою, з огляду на ступінь вини ОСОБА_3 , обставини справи, його поведінку після ДТП та в період проходження лікування дитини, глибину та тривалість моральних страждань малолітнього, які він зазнав під час лікування, а також, необхідність відновлення нормального способу життя дитини. Просив врахувати зазначені у відповіді на відзив пояснення та аргументи при розгляді справи.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.09.2023 за клопотанням представника позивача, було залучено Моторне (транспортне) страхове бюро України в якості співвідповідача у справі.

18.09.2023 року позивачем надано позовну заяву, в якій уточнено позовні вимоги до відповідачів ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України та пропонується стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 2040,98 грн заподіяної матеріальної шкоди, 100 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати по справі у сумі 22 945,20 грн.

10.10.2023 року представником відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України надано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зі вказаними у позовній заяві обставинами не погоджується в повному обсязі, вважає позов передчасним, документи, заявлені позивачем як докази витрат на лікування, є нечитабельними або взагалі не відносяться до шкоди, завданої ДТП, оскільки було прописано лише нагляд педіатра, проте не зазначено про лікування пентилином, пентиксифіліном, нейроксоном, які пов`язані з лікуванням тугості вуха, але ж ніяк не ДТП. Зі вказаних чеків не можливо встановити розмір витрат на лікування, як наслідок розмір моральної шкоди який підлягає відшкодуванню МТСБУ. Крім того, потерпілими не було надано МТСБУ оригінали чеків, що підтверджують витрати на лікування внаслідок чого, МТСБУ позбавлена можливості розслідувати страховий випадок. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, розподілити та стягнути понесені відповідачем судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали пояснення по суті позовних вимог, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_7 у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди не визнав, оскільки витрати на лікування потерпілого має нести Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Представник відповідача ОСОБА_2 підтримав позицію відповідача ОСОБА_3 , також зазначив, що визначений позивачем розмір моральної шкоди 100000,00 грн жодними доказами не підтверджений, також належним чином не підтверджені витрати позивача на правову допомогу. Наданий позивачем суду висновок психологічного експертного дослідження, яким встановлено спричинення ОСОБА_5 моральної шкоди та визначено орієнтовний розмір такої шкоди, не є належним та допустимим доказом з огляду на те, що висновок наданий суду після подання позову та у висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Тому вважає, що задоволенню підлягають лише позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, але в розмірі, який визнається відповідачем, а саме 10000,00 грн.

Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України, у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 24.10.2022 о 19:00, керуючи автомобілем Skoda Fabia д.н.з НОМЕР_1 в м. Полтаві, виїхав на регульований пішохідний перехід на заборонений сигнал світлофора та скоїв на наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який переходив проїзну частину на дозволений сигнал світлофора зліва на право по напрямку руху ТЗ. Внаслідок пригоди ТЗ отримав механічні пошкодження, а пішохід тілесні ушкодження, Таким чином, ОСОБА_3 порушив п.8.7.3 та п.8.10 ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП.

Постановою старшого слідчого Першого слідчого відділення Територіального управління Державного бюро розслідувань Бакала Р.А. від 09.02.2023 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000378 від 24.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України було закрите у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 ознак складу кримінального правопорушення, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 19.04.2023 у справі № 553/412/23 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850,00 грн.

У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи справу, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Отже наявність вини у діях ОСОБА_6 у настанні дорожньо-транспортної пригоди у даному випадку встановлена і не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

В свою чергу, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 на момент ДТП вже мав статус учасника бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.11.2015.

Підпунктом 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961) встановлено, що учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт "г" пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961).

Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, учасника бойових дій, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ.

Отже, у встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23 грудня 2014 року у справі №1-6/2014 зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (зі змінами) необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

У відповідному рішенні Конституційний Суд України визначив, що страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом № 1961.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом на незаконних підставах.

Постановою Верховного Суду України від 27.04.2018 року у справі № 910/9029/17 визначено три способи відшкодування шкоди внаслідок ДТП. потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

З урахуванням викладеного, зважаючи на той факт, що відповідач ОСОБА_3 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав статус учасника бойових дій, а тому відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, та керував автомобілем на відповідній правовій підставі (протилежного не доведено) то відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є відповідач має здійснюватись саме Моторним (транспортним) страховим бюро України, а не ОСОБА_3 .

При цьому, у Законі N 1961-IV детально регламентовано дії як водія, транспортного засобу, та причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону N 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

ОСОБА_3 з повідомленням про ДТП до МТСБУ не звертався, поважних причин невиконання обов`язку передбаченого п. 33.1.4 ст.33 Закону України№ 1961-IV не вказав.

Позивачем, в свою чергу, відповідно до положень ст.35 Закону України № 1961-IV не було подано до МТСБУ заяви про виплату страхового відшкодування та документів передбачених вказаною статтею, оскільки про наявність у відповідача ОСОБА_3 статусу учасника бойових дій, їй стало відомо лише під час ознайомлення з відзивом, поданим відповідачем, що виключало можливість з`ясувати страхову установу, до якої має бути подана заява про виплату.

Постановою Великої Палати Верховного суду від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 було зроблено наступний висновок.

У Законі N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі N 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону N 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону N 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Також, таку правову позицію Верховного Суду, викладено в постанові від 19.05.2022 по справі № 389/807/20, де Верховний Суд вказав, що порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком врегулювання спору, визначеним як обов`язковий статтею 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового врегулювання, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП, зокрема, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини. Потерпілий внаслідок вчинення щодо нього злочину при обставинах ДТП не зобов`язаний звертатися безпосередньо до страховика з метою вирішення питання страхового відшкодування, та має право звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Отже, з огляду на викладене, позивачка мала право на звернення до суду з метою відшкодування шкоди завданою її сину внаслідок ДТП, без попереднього звернення до страхової установи.

Надаючи оцінку заявленому розміру відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає, що за приписами п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Таким чином, витрати на доставку, розміщення, утримання, харчування потерпілого відшкодовуються МТСБУ в тому випадку, якщо ці витрати були обґрунтованими та необхідними, що повинно бути підтверджено закладом охорони здоров`я.

Відповідно до копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення №6928 КП «ДМКЛ Полтавської міської ради» від 03.11.2022, пацієнту ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз: «ЗЧМТ, забій головного мозку тяжкого ступеню, забій нижнього відділу хребта, садна обличчя», призначено лікування: «Інфузійна терапія, пентоксифілін 2%,нейроксон, діакарб 1 табл.*р.д., аспаркам 1 табл. *3 р.д, ібупрофен 0,2 мг. 1 табл. при болях.» Пацієнта виписано 03.11.2022 в задовільному стані з рекомендацією нагляду педіатра за місцем проживання.

Відповідно до копій сторінок з амбулаторної карти хворого ОСОБА_5 , що знаходяться у матеріалах справи, лікарем неврологом у зв`язку з насідками ЗЧМТ, забію головного мозку, 17.11.2022 та 03.01.2023 призначалось лікування: нейроксон 500 мг, неуробекс, необут (біфрен) 250 мг.

Позивачем на підтвердження матеріальних витрат на лікування неповнолітнього ОСОБА_5 надано копії касових чеків на придбання відповідних препаратів на суму 2040,98 грн, а саме:

-на придбання «Пентоксифілін р/р д/ін.», касові чеки від 25.10.22 на суму 11,90 грн та на суму 34,60 грн, касовий чек від 29.10.2022 на суму 23,19 грн;

-на придбання «Пентилин р-р для д/ін.» (який є аналогом препарату «Пентаксифіліну»)

касовий чек від 25.10.2022 на суму 115,42 грн, касовий чек від 28.10.2022 на суму 72,60 грн;

-на придбання «Парацетамол д/дітей» (який є аналогічним за дією препарату «Ібупрофен») касовий чек від 28.10.2022 на суму 44,30 грн;

-на придбання «Нейроксон» касовий чек від 29.10.2022 на суму 59,40, касовий чек від 05.12.2022 на суму 960,80 грн;

-на придбання «Біфрен капс.» касовий чек від 19.02.2023 на суму 718,77 грн.

Отже, виходячи з наданих позивачем документів, документально підтверджені витрати на лікування ОСОБА_5 , пов`язані з ДТП (подією, яка є підставою для здійснення регламентних виплат), складають 2040,98 грн.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-4 від 01.07.04 року: «Регламентні виплати з централізованих страхових резервних фондів МТСБУ

п.1: МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону

Згідно чинного законодавства на день ДТП ліміт виплати МТСБУ за заподіяну шкоду життю та здоров`ю становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну 50000 грн.

В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що МТСБУ зобов`язано відшкодувати матеріальну шкоду заподіяну неповнолітньому ОСОБА_5 у зв`язку з лікуванням, у межах ліміту виплат, тобто в розмірі 2040,98 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що при визначення розміру відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.4 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд зазначає, що наданий позивачем висновок психологічного експертного дослідження від 26.05.2023 № ЕД-19/117-23/5250-ПС проведеного судовим експертом Полтавського НДЕКЦ Редчук І.А. яким встановлено наявність негативних змін в емоційному стані ОСОБА_5 , спричинення йому страждань (моральної шкоди) та визначення орієнтовний розмір рекомендованої грошової компенсації за завдані моральні страждання (моральну шкоду), не може бути визнаний судом належним та допустимим доказом з огляду на наступне.

У ст. 102 ЦПК України, визначено вимоги до висновку експерта, зокрема, у частині 7 цієї статті вказано, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Частиною 6 ст. 106 ЦПК України передбачено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Разом з тим, у висновку психологічного експертного дослідження не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, на думку суду, неправомірними діями ОСОБА_3 сину позивачки було завдано моральні страждання, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, необхідністю лікування, перенесеним болем та стресом, та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд приходить до висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 20000 грн., яка є співмірною з понесеними неповнолітнім ОСОБА_5 моральними втратами.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулюється питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому і вказує наступне: страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

За вказаною нормою Закону МТСБУ відшкодовує потерпілому моральну шкоду тільки у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Як було встановлено вище, матеріальна шкода здоров`ю ОСОБА_5 , завдана неправомірними діями ОСОБА_3 складає 2048,98 грн. Отже, з Моторного (транспортного) бюро України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 102,04 грн (5% від 2040,98 грн).

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верхового Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

З огляду на це, враховуючи обмеження, встановлені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" стосовно відшкодування моральної шкоди Моторним (транспортним) бюро України, оскільки встановлений судом розмір моральної шкоди перевищує зазначений ліміт, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути залишок цих коштів, а саме 19897, 96 грн.

Позивачем також заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів судових витрат по справі у сумі 22945,20 грн, які складаються з витрат зі сплати судового збору у розмірі 3767,60 грн, витрат на проведення експертизи у розмірі 9177,60 грн., витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.1, п.1-2 ч.3,ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Щодо витрат на сплату судового збору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач заявляє дві позовні вимоги майнового характеру: стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 2040,98 грн, стягнення моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн,, та при цьому сплачує судовий у розмірі 3767,60 грн.

Враховуючи те, що ставка судового збору за одну вимогу майнового характеру становить, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", 1 відсоток від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто на дату подання позову 1073,60 грн, тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір за дві вимоги майнового характеру в розмірі 2147,20 грн.

Отже різниця між сплаченою сумою судового збору та необхідною для сплати складає 1620,40 грн, та підлягає поверненню позивачу у встановленому порядку, як помилково сплачена.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовну вимогу про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2048,98 було задоволено в повному обсязі, тобто 100%, тому з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро Українипідлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн, судом задоволено частково у розмірі 20000,00 грн, що дорівнює 20%. В такому разі, сума судового збору що підлягає до сплати становить 214,72 грн (1073,60 х 20%).

Враховуючи обмеження, встановлені Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" стосовно відшкодування моральної шкоди Моторним (транспортним) бюро України, з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню 203,98 грн (95%) а з відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України 10,74 грн (5%) судового збору на користь позивача.

Щодо витрат на проведення психологічної експертизи.

Відповідно до копії акту про проведення психологічного експертного дослідження 29.05.2023 вартість проведеної роботи за договором №ЕД-19/117-23/5220 ПС про надання послуг від 12.04.2023 складає 9177, 60 грн. Як вбачається з копій чеків від 03.05.2023 позивачем було сплачено 9177,60 грн за проведення зазначеного дослідження та 91,78 грн комісії.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд повинен врахувати, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Враховуючи те, що судом не враховано зазначене вище експертне дослідження як належний та допустимий доказ, через невідповідність вимогам встановленим ЦПК України, тому у стягненні понесених витрат на залучення експерта слід відмовити.

Щодо витрат на правничу (правову) допомогу.

Частинами 1-2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи має подати детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не було надано та у матеріалах справи не міститься жодних документів, які могли б підтвердити заявлені позивачем витрати на правову допомогу адвоката, а отже суд відмовляє у задоволенні цієї позовної вимоги у зв`язку з її необґрунтованістю.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 223, 137, 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 та Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 19897 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім) грн. 96 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2040 (дві тисячі сорок) грн. 98 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди 102 (сто дві) грн. 04 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 203 (двісті три) грн. 98 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1084 (одна тисяча вісімдесят чотири) грн. 34 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Представник позивача: адвокат Лук`яненко Олександр Андрійович, місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Перший відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий.

Представник першого відповідача: ОСОБА_4 , місце знаходження: АДРЕСА_4 .

Другий відповідач : Моторне (транспортне) страхове бюро України, адреса: 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, .

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. А. Ткачук