АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року

м. Чернівці

справа № 718/2064/24

провадження № 22-ц/822/742/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинак О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Тодоряк Г. Д.

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ассіст»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Марченко Роман Михайлович , на ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 червня 2024 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Масюк Л. О.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Марченко Р. М. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Бізнес Ассіст» про визнання недійсним звіту з незалежної оцінки нерухомого майна та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Зазначав, що він не отримував від іпотекодержателя письмової вимоги про усунення порушень, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи» не могло подати державному реєстратору документ, що підтверджує завершення тридцятиденного строку з моменту отримання такої вимоги іпотекодавцем.

Передача майна відбулася без належної оцінки, на підставі застарілих даних, без доступу оцінювача до об`єкта оцінки, а тому висновки суб`єкта оціночної діяльності в звіті про оцінку вартості майна є недостовірними.

З урахуванням викладеного просив суд:

- визнати недійсним звіт № ВА 210316-003 з незалежної оцінки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В., як спеціального суб`єкта, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №57380462 від 30 березня 2021 року, індексний номер майна: 225 від 30 березня 2021 року, вилучивши відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

- скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В., як спеціального суб`єкта, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно №5780901 від 30 березня 2021 року, індексний номер майна: 225 від 30 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи», вилучивши відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 червня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить визнати недійсним звіт серії № ВА 210316-003 з незалежної оцінки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , який доданий до відзиву на позовну заяву представником ТОВ «Кредитні ініціативи» та досліджувався судом при вирішенні справи № 718/917/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В., про визнання факту порушення умов іпотечного договору та визнання протиправним і скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора, тобто позивачу було відомо про даний звіт ще в 2021 році.

Рішенням Кіцманського районного суд Чернівецької області від 02 грудня 2021 року, залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. про визнання факту порушення умов іпотечного договору та визнання протиправним і скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора - відмовлено, і в даному випадку мова йде про пред`явлення тотожного позову, з приводу якого існує рішення суду яке набрало законної сили між тими самими сторонами та про той самий предмет спору.

Зі змісту вказаного судового рішення, яке набрало законної сили вбачається, що позивач повторно звертається до тих самих учасників з тими самим позовними вимогами щодо скасування рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В., як спеціального суб`єкта, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5780901 від 30 березня 2021 року, індексний номер майна: 225 від 30 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», вилучивши відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, вимоги позивача по суті є спробою позивача переглянути та змінити рішення суду, яке набрало законної сили, в частині скасування державної реєстрації.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним звіту про оцінку майна, суд першої інстанції з урахуванням висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17, прийшов до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним звіту про оцінку майна не підлягає судовому розгляду як позовна вимога, що є також підставою для відмови у відкритті провадження відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 червня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлено з порушенням норм процесуального права.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що пред`явлення тотожного позову, з приводу якого існує рішення суду яке набрало законної сили між тими самими сторонами та про той самий предмет спору.

Посилається на те, що предмет та підстави позову у цій справі та у справі № 718/917/21 суттєво відрізняються, оскільки така позовна вимога, як визнання недійсним звіту серії № ВА 210316-003 з незалежної оцінки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , не була предметом судового розгляду, а ТОВ «Бізнес Ассіст» не було учасником справи № 718/917/21.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н. В. зареєстровано право власності на земельну ділянку, площею 0, 1746 га, кадастровий номер :01:002:0138, та нежиле приміщення - будівлю, площею 164, 7 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 57380901, 57380462 від 30 березня 2021 року (а.с. 13-19).

Відповідно до звіту № ВА 210316-003 з незалежної оцінки вартості нерухомого майна - будівлі складу бувшого військового містечка, загальною площею 164, 7 кв. м., що розташована на земельній ділянці, площею 0, 1746 га (кадастровий номер :01:002:0138) за адресою: АДРЕСА_1 ринкова вартість нерухомого майна (будівлі та земельної ділянки) становить 890 673 гривень.

Рішенням Кіцманського районного суд Чернівецької області від 02 грудня 2021 року, залишеним без змін Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марченко Роман Михайлович до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н.В. про визнання факту порушення умов іпотечного договору та визнання протиправним і скасування рішення нотаріуса, як державного реєстратора - відмовлено в повному обсязі.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону, з огляду на наступне.

Щодо вимоги про визнання недійсним звіту з незалежної оцінки нерухомого майна

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12 липня 2001 року № 2658-III (далі - Закон № 2658-III)

Згідно з частиною четвертою статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті 10 і частини першої статті 11 Закону № 2658-III).

Відповідно до статті 33 Закону № 2658-III спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.

Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 12 Закону № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Таких висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла в постанові від 13 березня 2018 року в справі № 914/881/17.

Також Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові вказала на те, що спори про визнання недійсним звіту про оцінку майна не можуть бути розглянуті й у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладено колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі в цій частині заявлених вимог на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Щодо вимог про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 1, 2, 4, 5, 8, 10, 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є наявність одночасно трьох однакових складових - рішення у справі, що набрало законної сили, (1) повинно бути ухвалене щодо тих самих сторін, (2) про той самий предмет і (3) з тих самих підстав.

Метою застосування зазначених норм процесуального права законодавець визначив як уникнення можливості формування різних висновків і тлумачень щодо наявних між сторонами обставин та правовідносин, так і уникнення застосування можливості подачі нового позову з тим же предметом, з тих же підстав і між тими самими сторонами як засобу, спрямованого на спробу переглянути висновки судів за результатами розгляду попереднього позову, що не відповідатиме принципу юридичної визначеності.

Подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких прийнято рішення в іншій справі, яке вже набрало законної сили, фактично зводиться до нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З наведених норм права вбачається, що позивач у позові повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а у випадку якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.

Близька за змістом правова позиція є сталою, послідовною та висловлена у низці постанов Верховного Суду (від 26 лютого 2022 у справі № 906/785/21, від 14 грудня 2022 у справі № 910/16463/21, від 02 березня 2023 у справі № 925/1662/21).

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Отже, поняття «фактична підстава позову» та «правова підстава позову» не є тотожними.

Суд вирішує спір у межах заявлених позивачем вимог, а саме, виходячи зі змісту заявлених вимог та обставин, якими їх обґрунтовує позивач; при цьому, користуючись принципом «суд знає закони», при вирішенні спору суд може застосувати до спірних правовідносин інші норми права, ніж ті, які зазначив позивач як правову підставу позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що правові підстави позовів у цій справі та справі № 718/917/21 є різними за суб`єктним складом та предметом позову (змістом позовних вимог), а тому, відповідно, є відмінними як способи захисту права, так і коло необхідної фактичної доказової бази, що в свою чергу, вказує на неправомірність застосування судом положень пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

Колегія суддів звертається до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 у справі № 924/1473/15 про те, що предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК не врахував, що передумовою для застосування положень пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є наявність одночасно трьох однакових складових - рішення у справі, що набрало законної сили, (1) повинно бути ухвалене щодо тих самих сторін, (2) про той самий предмет і (3) з тих самих підстав. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Позов у цій справі подано до двох відповідачів - ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «Бізнес Ассіст», і суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального закону не з`ясував зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Крім того, з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що суд не зазначив підстав з яких був заявлений позов у справі № 718/917/21 та у цій справі, а також належним чином не обґрунтував свій висновок про тотожність підстав зазначених позовів.

Без з`ясування вказаних обставин, висновок суду першої інстанції, про те що позивачем подано позов про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких прийнято рішення в іншій справі щодо тих самих сторін, яке вже набрало законної сили, є передчасним.

З урахуванням викладено колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у частині позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у частині позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України прийнята з порушенням процесуального права, а тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18 червня 2024 року в частині відмови у відкритті провадження щодо позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 серпня 2024 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді : Мирослава Кулянда

Наталія ПОЛОВІНКІНА