Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1019/24
Провадження №: 2/332/1260/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 листопада 2024 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
ВСТАНОВИВ:
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представником позивача надано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, наполягають на задоволенні позовних вимог.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки за адресою його місцезнаходження .
На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 01.01.2014 року по 29.06.2022 року позивач перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат », працювала на посаді оператора диспетчерської служби цеху № НОМЕР_1 , що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_2 (а.с.12-14) . 29.06.2022 її було звільнено з займаної посади , на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), що підтверджується копією наказу №441(розпорядження) про припинення трудового договору від 29.06.2022 року (а.с. 8).
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче визначеної законом. Право на своєчасне отримання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмо повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, яка зберігається у працівника.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Тобто, в день звільнення (незалежно від підстав звільнення) роботодавець зобов`язаний здійснити з працівником повний розрахунок(виплатити працівнику суму заробітної плати та інші належні працівнику кошти (зокрема компенсації за невикористані відпустки , надбавки тощо) в повному розмірі.
Всупереч вказаним положенням відповідач ТОВ «ЗТМК» виплату заробітної плати проводив нерегулярно з порушеннями встановлених термінів, виплати здійснювалися частково , що підтверджується випискою по рахунку за період з 01.01.2021 по 19.12.2023 року(а.с. 15-18).
Роботодавець вважається таким , що не виконав свого обов`язку щодо розрахунку з працівником , якщо виплатив заробітну плату лише частково, або не виплатив заробітну плату взагалі.
У позові позивач зазначає, що станом на 23.11.2023 року заборгованість по заробітній платі відсутня. Остаточний розрахунок з ОСОБА_1 було здійснено 02.02.2023 року, тобто з порушенням строків розрахунку з працівником при звільненні.
У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство , установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Отже, у день звільнення відповідач не провів розрахунок з позивачем в повному обсязі, чим порушив вимоги трудового законодавства.
Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов`язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов`язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону).
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013у щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців.
Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).
Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (пункт 5 Порядку № 100).
За змістом пункту 8 Порядку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком робо підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавстві Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 в 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату прав установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок , суд на підставі статті 117 КЗпП України , стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Верховний Суд за результатами розгляду справи №446/509/16-ц, звернув увагу на офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу, які слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Відповідно до правової позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 26.10.2023року у справі №380/653/23 - перебіг такого строку слід розраховувати з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.
Таким чином, починаючи з наступного дня після звільнення (в даному випадку- 30 червня 2022 року ) працівнику починає нараховуватися середній місячний заробіток і відбувається це аж до моменту повної виплати належних ОСОБА_1 коштів, але не більше шести місяців (31 грудня 2022 року).
Позивачем у позові зазначено , що відповідно до довідки ТОВ «ЗТМК» від 23.11.2023 №11-5/34-334 середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 582,44 грн.
Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 червня 2022 року по 31 грудня 2022 року складає 132.
Зазначена сума відповідачем не заперечується.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. суд зазначає наступне.
Частинами 1, 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та експертизу.
Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд вважає, що в цій частині вимоги підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн., оскільки вони підтверджені належними доказами (а.с.39-48).
Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 141, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд-

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано магнієвий комбінат» (ЄДПРОУ 38983006, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична 18) на користь ОСОБА_1
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано магнієвий комбінат» (ЄДПРОУ 38983006, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична 18) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано магнієвий комбінат» (ЄДПРОУ 38983006, який знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Теплична, 18 ) на користь держави судовий збір в розмірі 968,96 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлено 07.11.2024 року.
Суддя Р.В.Сінєльнік