Провадження №2/333/2367/24 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
05 листопада 2024 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Піха Ю.Р., за участю секретаря судового засідання Гудіна І.В., розглянувши в судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -
21.02.2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є донькою ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Мелітополь Запорізької області він помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Мелітопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Мелітопольському районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.10.2021 року. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зазначила, що вона пропустила строк для прийняття спадщини у зв`язку із вимушеним неодноразовим переїздом до нового місця проживання та адаптацією, що зумовлене збройною агресією рф проти України; неоднозначність національного законодавства щодо правил спадкування в умовах воєнного стану, просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю 1 місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька.
Ухвалою суду від 22.02.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 03.05.2024 року вирішено здійснити перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 12.06.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
25.09.2024 року на адресу суду від державного нотаріуса Погорілої Л.С. надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №361/2023.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Представник відповідача Київської міської ради до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в супровідному листі просила розглянути справу без їх участі.
Керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , з огляду на таке.
Судом встановлено, що позивач є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 .
02.07.1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, остання змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис №388.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 22.10.2021 року, актовий запис №2947.
Заповіту ОСОБА_2 не залишив. Інших спадкоємців окрім позивачки ОСОБА_1 немає. Її мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .
Як вказала в позовній заяві позивач, після початку збройної агресії рф проти України вона була вимушена переміститись з тимчасово окупованої території м. Мелітополь до м. Запоріжжя, де її було взято на облік як внутрішньо переміщена особа. Вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в усному порядку. Однак, приватним нотаріусом було повідомлено, що під час дії воєнного стану Спадковий реєстр не працює, рекомендовано звернутись для оформлення спадкових прав після закінчення війни. У жовтні 2022 року вона була вимушена повторно переміститись з м. Запоріжжя до м. Київ. 30.06.2023 року вона звернулась до державного нотаріусу Другої київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті її батька ОСОБА_2 , однак державний нотаріус видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк встановлений для подання заяви про прийняття спадщини, який сплив 19.04.2022 року.
Спадкодавцю ОСОБА_5 на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане 27.10.1997 року розпорядженням №925-р.
Постановою державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. від 30.06.2023 року № 2350/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщини за законом на частку квартири, через пропуск ОСОБА_1 строку на прийняття спадщини.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).
У лютому 2022 року запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.
Так, згідно п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.
У подальшому, до п. 3 вказаної постанови були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 року №719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11.07.2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.
Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09.05.2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 виключено. Зміни набрали чинності 18.06.2023 року.
Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.
Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК України), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте, в законі вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (ч. 2 ст. 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті).
Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.
Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270,1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.
Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).
Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України незалежно від місця відкриття спадщини.
В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.
За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.
Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.
Як свідчить тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.
Матеріали справи свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно шестимісячний строк на прийняття спадщини після його смерті сплив 19.04.2022 року, а тому позивач мала довести суду, що протягом всього вказаного строку чи його істотної частини існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення нею дій щодо прийняття спадщини.
Також, матеріали справи свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем першої черги є донька ОСОБА_1 .
Матеріали справи свідчать про те, що із заявою про прийняття спадщини за законом 30.06.2023 року звернулась донька померлого ОСОБА_1 . Інші заяви про прийняття спадщини або відмову від спадщини у спадковій справі відсутні.
Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що приватний нотаріус в м. Запоріжжі усно повідомила їй про звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після закінчення воєнного стану, та про наступні зміни в законодавстві вона не знала. Вказала, що неодноразове змушене її переміщення потягло за собою тривалу адаптацію до нового місця проживання, а також неоднозначність національного законодавства щодо правил спадкування в умовах війни, зокрема, в частині строків для прийняття спадщини, також унеможливило вчинення нею дій для своєчасного прийняття спадщини.
Сформована практика ЄСПЛ у повній мірі узгоджується із такими рішеннями Конституційного Суду України № 15/04, 2/05, 5/05, 17/10, 23/10, 16/11, 20/11, 3/12, 1/15, 2/17, 3/17, 1/18, 5/18, 7/18, 10/18, 3(І)/19, 3/19, 6/19, 1-p/20, 7-p/20, 5-p(ІІ)/20 13-р/20, 1-p(ІІ)/21, 2-p(ІІ)/21, 1-p/21, 4-p(ІІ)21,1-p(ІІ)2022, 3-p(ІІ)2022, 1-р2022, 9-p(11)/2022,4-p/2022, 1-р/2023, 1-p(ІІ)/2023, 2-p(ІІ)/2023, 3-р(ІІ)/2023, 4-p(ІІ)/2023, відповідно до яких Конституційний Суд України вважає, що принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.
Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».
У справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.
Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вказана вище норма постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить вимогам ЦК України. Однак позивач, керуючись нею та розраховуючи на чітке і передбачуване її застосування, добросовісно помилялась щодо тривалості строку на прийняття спадщини.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, норми матеріального права, а також правові висновки Верховного Суду, суд дійшов до висновку, що доводи ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька ОСОБА_2 , з приводу поважності нею строку для прийняття спадщини, а саме введення в країні воєнного стану та реального існування загрози життю позивача, пов`язаного із військовою агресією рф проти України, проживання її на території в безпосередній близькості від активних бойових дій, вимушеність переїжджати та адаптовуватись до нового місця проживання, неодноразова зміна законодавства стосовно прийняття спадщини в період дії воєнного стану, обмеженість можливості отримувати оперативну інформацію щодо зміни порядку вчинення нотаріальних дій та обчислення строків в умовах воєнного стану є поважними.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства.
Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01.06. 2020 року у справі № 185/777/17.
Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявниці в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів суд дійшов до висновку про наявність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_2 , терміном один місяць.
Керуючись статтями: 4, 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача Державний нотаріус Другої Київської державної нотаріальної контори Кучер І.С. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини- задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 впродовж 1 (одного) місяця з дня набрання цим рішенням законної сили.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя Ю.Р. Піх