Справа № 489/6281/24
Номер провадження 2/489/2322/24
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальова С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (далі - позивач або ОКП «Миколаївоблтеплоенерго») до ОСОБА_1 (далі - відповідач 1), ОСОБА_2 (далі - відповідач 2) про стягнення боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, трьох відсотків річних, інфляційних втрат

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів на користь позивача 10642,13 грн. - суми боргу за послуги з централізованого опалення; 986,87 грн. - суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 419,14 грн. - три відсотки річних; судовий збір. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується нарядами на підключення опалення до будинку на початку опалювальних сезонів. Свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення позивач виконував в повному обсязі та належним чином, але відповідачами оплата своєчасно та в повному обсязі не проводилась. Відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходило, відзив до суду не подано.

Відповідач 2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав суду відзив, в якому вказав, що ОСОБА_2 впродовж тривалого часу, що включає період з 01.11.2018 по 30.09.2021 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_1 вигнав її з вказаного житла разом з її неповнолітньою дитиною. Між ОСОБА_2 та позивачем не укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги, отже вона не є споживачем згідно Закону №2189-VIII. Враховуючи, що ні вона, ні її неповнолітня дитина власного житла не мають, тому зареєстровані за вказаною адресою, проте фактично цим приміщенням не користуються. Відсутність у відповідача 2 можливості змінити адресу реєстрації для себе та своєї дитини не є причиною для сплати боргів, набутих іншими особами. Окрім того, вказує, що позовна заява про стягнення боргу за період з 01.11.2018 по 30.09.2021 подана з порушенням строків позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій вказав, що особи, які зареєстровані у домоволодінні зобов`язанні брати участь у витратах по утриманню таких будинку, а тому повинні відшкодувати позивачу суму заборгованості за надані послуги. Навіть за відсутності договору між сторонами, боржник зобов`язаний сплачувати вартість послуги з централізованого опалення на підставі того факту, що користувався ними. Щодо строків позовної давності, то відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва, сформованим 22.08.2024 за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за вказаною адресою з 11.04.2017.

З інформаційної довідки №393007647 від 30.08.2024 вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться інформація, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .

Позивач здійснював постачання теплової енергії до вищевказаної квартири в опалювальних сезонах 2018-2021 р.р., що підтверджується копіями нарядів на підключення опалення до будинку на початку опалювальних сезонів.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку за період з 01.11.2018 по 30.09.2021 відповідачам нараховано: 10642,13 грн. - суми боргу за послуги з централізованого опалення; та за період з 01.12.2018 по 30.09.2021 - 986,87 грн. - суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції; 419,14 грн. - три відсотки річних.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України).

В п.2 ч.1 ст. 5 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" зазначено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч.1 ст. 12 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України "Про житлово - комунальні послуги" ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 7 Закону України "Про житлово - комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів (ч.ч. 1, 4 ст. 9 Закону України "Про житлово - комунальні послуги").

В постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 576/2721/19 від 15.04.2021.

У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст.610 та ст.611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно з постановою Верховного Суду від 30.03.2018 у справі №918/344/17 формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.06.2019 у справі № 489/2951/16-ц зазначено, що за змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Окрім того, відповідач 2 у своєму відзиві вказав, що в період з 01.11.2018 по 30.09.2021 не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , куди надавались послуги з централізованого опалення.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд враховує заперечення відповідача 2 про не проживання його за адресою, куди надавалися комунальні послуги, та приймаючи до уваги те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а оскільки позивачем не доведено факт користування такою послугою відповідачем ОСОБА_2 , то відсутні підстави для задоволення вимог щодо неї.

За такого, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , протилежного суду не доведено, та враховуючи неналежне виконання ним зобов`язань щодо сплати за надані послуги, суд приходить до висновку, що вимоги позивача до відповідача 1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача 1 на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, ) за період з 01.11.2018 по 30.09.2021 основний борг за послуги з централізованого опалення в сумі 10642,13 грн. (десять тисяч шістсот сорок дві гривні тринадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, ) за період з 01.12.2018 по 30.09.2021 986,87 грн. - суми, на яку підлягає збільшенню борг з урахуванням індексу інфляції, 419,14 грн. - три відсотки річних.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (на р/р НОМЕР_1 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. 00 коп. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).

В задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Інформація про учасників справи:

Позивач: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», , адреса: 54034, м. Миколаїв, вул. Миколаївська, буд. 5А, інд. п. №15, р/р НОМЕР_2 , ПАТ «БАНК ВОСТОК», м. Дніпро, МФО 307123.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 06.12.2024.

Суддя В. В. Кокорєв