ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року

м. Харків

справа № 623/4714/21

провадження № 22-ц/818/3491/24

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії - Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит»

відповідачі - ОСОБА_1

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2024 року ухвалене у складі судді Аркатової К.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2021 року ТОВ «Алекскредит» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 2947137 від 26 листопада 2019 року станом на 05 листопада 2021 року в загальній сумі 77023 грн 12 коп., яка складається з: 12000 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 57459 грн. 03 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1306 грн. 80 коп. - інфляційні витрати за сумою кредиту, нараховані у порядку статті 625 ЦК України; 6257 грн. 29 коп. - інфляційні витрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що 26 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 2947137 в електронній формі, порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Алекскредит», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 2947137 від 26 листопада 2019 року на суму 12000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16 липня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованість за Договором № 2947137 від 26 листопада 2019 року в розмірі 77023 грн 12 коп та судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення № 974 віл 05 листопада 2021 року, в розмірі 2270 грн.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем не виконано зобов`язання за Договором № 2947137 від 26 листопада 2019 року, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 77023 грн 12 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що що в порушенні статті 12 Закону України «Про електрону комерцію», інформаційна система ТОВ «Алекскредит», не передбачає технічну можливість змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції, укладання договору. Стаття 12 Закону України «Про електрону комерцію», вимагає накладання усіма учасниками електронно- цифрового підпису, а Кредитодавець підписав договір шляхом використання факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, що порушує вимоги стаття 12 Закону України «Про електрону комерцію». Виходячи з вищенаведеного наявні підстави вважати договір неукладеним, оскільки не виконані умови Закону Украі?ни «Про електронну комерцію». Також апелянт зазначив, що Позивачем до позовноі? заяви не надано ані відомостеи? про сертифікацію ключа ЕЦП (кваліфікованоі? електронноі? печатки із позначкою часу), ані відомостеи? про особистии? ключ підписувача, якии? має відповідати відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті, а тому відсутні докази накладання Позивачем кваліфікованоі? електронноі? печатки із позначкою часу.

Скаржник наголосив, що відповідно до положень Цивільного кодексу України та практики Верховного суду кредитодавець не має права нараховувати відсотки за користування кредитом поза межами цього строку, а також проценти за порушення строків повернення кредиту, внаслідок форс-мажорних обставин - воєнного стану. Відповідно до пункту 2.3 Договору строк кредиту встановлений до 29.05.2020, а тому ТОВ «Алекскредит» не має правових підстав для нарахування відсотків поза межами цього строку. Збільшення розміру відсотків, як виду відповідальності у разі прострочення сплати кредиту, є незаконним, оскільки в Україні з 24.02.2022 діє військовий стан (форс-мажорні обставинами) та є підставою для звільнення від відповідальності боржника за таке прострочення. Скаржник зауважив, що до договору кредитором було надано лише один графік платежів та на підставі цього графіку була розрахована загальна сума кредиту, що підлягає сплаті, однак іншого графіку ним не було надано, а тому відсутні підстави для застосування змінюваної процентної ставки. Тобто, цей пункт договору є відповідальністю за порушення строків повернення позики, а тому не може бути застосовано перерахування з однієї процентної ставки на іншу, оскільки в Україні діють форс-мажорні обставини, та Сухомлин звільнений від відповідальності за порушення зобов`язання. Також апелянт зазначив, що визначений договором розмір відсотків за користування кредитними коштами значно перевищує середньо банківський відсоток по кредитам. Більш того, розмір відсотків у 5 разів перевищує розмір тіла кредиту. А тому умови договору з таким розміром відсотків не відповідає принципу співрозмірності порівняно з тілом кредиту, а також принципу добросовісності, розумності та справедливості відповідно до економічних умов, які існують в країні у зв`язку з військовими діями. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання ОСОБА_1 кредитного договору, паспорту споживчого кредиту, та інших документів, передбачених Законом Украі?ни «Про споживче кредитування».

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь кредитора.

Колегія суддів не погоджується з даними висновками суду з огляду на наступне.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 26 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 2947137 в електронній формі, порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» та правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Алекскредит», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 2947137 від 26 листопада 2019 року на суму 12000 грн.

Сторони погодили, що договір укладається в електронній формі на сайті кредитодавця www.alexcredit.ua згідно зі ст. 207, ст. 639 ЦК України та із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронний цифровий підпис», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Підписання позичальником цього договору відбувається шляхом акцептування оферти (пропозиції укласти електронний договір), яка відповідно до п. 2.25 https://alexcredit.ua/umovi містить усі істотні умови Договору, зразок факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, а також погодження позичальника щодо включення до цього договору інформації щодо наявності кредитного посередника, прізвища, ім`я, по-батькові позичальника, типу кредиту, мети отримання кредиту, порядку та умови надання кредиту, загального розміру кредиту, узгодженого строку повернення кредиту.

На підтвердження укладення договору № 2947137 від 26 листопада 2019 року позивачем надано послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 26 листопада 2019 року, використовуючи номер телефону НОМЕР_1 , боржник зайшов у особистий кабінет на сайті https://alexcredit.ua, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором PS2947137.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість позичальника перед кредитором ТОВ «Алекскредит» станом на 05 листопада 2019 року складає 77023 грн. 12 коп., яка складається з: 12000 грн. - заборгованість за сумою кредиту; 57459 грн. 03 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1306 грн. 80 коп. - інфляційні витрати за сумою кредиту, нараховані у порядку статті 625 ЦК України; 6257 грн. 29 коп. - інфляційні витрати по процентам за користування кредитом, нараховані у порядку ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис.

Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору про надання кредиту № 2947137 від 26 листопада 2019 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором PS2947137 тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

Після підписання відповідачкою електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора « PS2947137 договору про надання кредиту № 2947137 від 26 листопада 2019 року, товариство мало на виконання вимог пункту 1.4 договору перерахувати позичальнику грошову суму коштів, вказану у пункті 1.3 договору.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Як вбачається із змісту зазначеної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) тощо.

Колегія суддів вважає, що довідка Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Вей Фор Пей», згідно якої номер операції: 43; дата проведення платежу: 26.11.2019; код авторизації: unknow; сума платежу: 12000 грн; маска картки номер картки: НОМЕР_2 було здійснено успішний переказ, не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу.

Також, позивачем не надано до суду першої інстанції банківської виписки з рахунку позичальниці, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідачка отримала кредит в розмірі 12000 грн за договором про надання кредиту № 2947137 від 26 листопада 2019 року та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальниці, вказаний нею.

Також, матеріали справи не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу, зокрема, номер платіжної картки № НОМЕР_2 , саме відповідачу.

Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачці, оскільки інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідачки у договорі про надання кредиту № 2947137 від 26 листопада 2019 року відсутня. Інших належних та допустимих доказів щодо цього матеріали справи не містять та товариством їх не надано.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності належних та допустимих доказів про те, що позивачем надано кредит відповідачці у розмірі 1200,00 грн шляхом перераховування коштів на банківську картку.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку, що у зв`язку з невідповідністю висновків суду встановленим обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а останній був звільнений від сплати судового збору відповідно судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3405,00 грн слід стягнути з ТОВ «Алекскредит» на користь держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 липня 2024 року- скасувати

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом - залишити без задоволення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3405 (три тисячі чотириста п`ять ) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2024 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук