КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2353/2024
Справа № 370/344/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 січня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року, та представником ОСОБА_3 на додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року, ухвалені в складі судді Косенко А.В. в смт. Макарів у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Balist Logistic Kft. про відшкодування майнової та моральної шкоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути зі ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 32190 грн., моральної шкоди 20000 грн., покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні 14 червня 2023 року позивачем зменшено позовні вимоги в частині майнової шкоди до 17937,97 грн., що є розміром втрати товарної вартості транспортного засобу, яку йому не було відшкодовано.

Позов мотивував тим, що 25 листопада 2020 року близько 08:40 на 49 км. а/д М-06 Київ-Чоп відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 . ОСОБА_1 не був уважним за кермом, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п.п. б п. 2.3, п. 13.1 ПДР, за що ст. 124 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Honda CR-V отримав механічні пошкодження. Постановою судді Макарівського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року в справі № 370/2810/20 визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Вказував, що автомобіль Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 належить йому на праві власності, застрахований на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2802-20-00008 від 10 січня 2020 року, укладеного ним з ПАТ «СК «Українська страхова група». Згідно з розрахунками страхового відшкодування страхової компанії від 03 грудня 2020 року та 19 січня 2021 року, розмір майнової шкоди, що була завдана йому в результаті ДТП, становить 100765,03 грн. Зі вказаної суми страхового відшкодування ПАТ «СК «Українська страхова група» перерахувало ТОВ «Віді Інсайт» 98575,03 грн. в якості оплати за ремонт. Безумовна франшиза за договором страхування від 10 січня 2020 року склала 2190 грн. та була особисто оплачена ТОВ «Віді Інсайт» в якості оплати за ремонт.

Вказував, що оскільки за змістом ст. 1166, 1187 ЦК України особа, яка винна у заподіянні шкоди, зобов`язана відшкодувати потерпілій особі всі понесені нею витрати, з відповідача ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню в судовому порядку 17937,97 грн. майнової шкоди у вигляді втрати товарної вартості, яку йому не було відшкодовано.

Крім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано істотної моральної шкоди, яка виражається в душевних стражданнях, оскільки дорожньо-транспортна пригода призвела до стресу, моральних переживань, поганого настрою, порушення звичайного режиму життя та виникнення суттєвих незручностей. З огляду на те, що ремонт автомобіля міг бути виконаний лише за умови виплати страхового відшкодування та наявності необхідних деталей, він вимушений був більш ніж один місяць здійснювати експлуатацію пошкодженого автомобіля, витрачати свій час на вирішення питань, пов`язаних з виплатою цього відшкодування, і був позбавлений можливості керування автомобілем в період з 29 грудня 2020 року по 12 січня 2021 року та з 25 червня 2021 року по 30 червня 2021 року, коли автомобіль перебував на СТО. З огляду на характер правопорушення, глибину, характер та тривалість страждань, беручи до уваги ступінь вини ОСОБА_1 , враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначав розмір завданої йому моральної шкоди 20000 грн.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року позов частково задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у відшкодування майнової шкоди 17937,97 грн., моральної шкоди 10000 грн., судовий збір 992,40 грн. В решті позову відмовлено.

Додатковим рішенням Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 19514,60 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, подав апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року та додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові та у стягненні з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що суд першої інстанції жодного разу не надіслав на поштову або електронну адресу відповідача жодного процесуального документа, не надав йому можливості взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, не склав повного судового рішення на момент подання цієї скарги та не оприлюднив його в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а відповідач, в силу виконання своїх трудових обов`язків, тривалий час знаходиться поза своїм місцезнаходженням, переважно за кордоном, та змушений подавати апеляційну скаргу до моменту отримання повного судового рішення.

Вказував, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст. 1192 ЦК України, якою законодавець надав позивачеві два альтернативних варіанти визначення розміру збитків, що підлягають відшкодуванню. Позивач самостійно та добровільно реалізував спосіб визначення розміру збитків такий, як вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, шляхом сплати страховиком страхового відшкодування в сумі 98575,03 грн. та позивачем суми, що дорівнює франшизі в розмірі 2190 грн., а разом 100765,03 грн., на рахунок ТОВ «Віді Інсайт» в якості оплати за ремонт. Згідно п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, величина втрати товарної вартості - умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Таким чином, категорія втрати товарної вартості належить до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, як першого з двох способів визначення вартості розміру збитків потерпілого, що передбачені ч. 2 ст. 1192 ЦК України, та ніяким чином не стосується другого способу - виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, який добровільно обрав позивач.

При цьому ст. 1192 ЦК України є спеціальною правовою нормою, що регулює відшкодування збитків у разі саме пошкодження майна, а ст. 22 ЦК України, якою керувався суд першої інстанції, є загальною нормою, тому на правовідносини сторін розповсюджується дія саме 1192 ЦК України, а не ст. 22 ЦК України.

Вказував, що суд першої інстанції вибірково застосовує як доказ висновок експерта Коваля І.М. від 25 травня 2023 року № 279/05-2023, оскільки суд першої інстанції враховує, що згідно п. 3 висновку величина ВТВ автомобіля позивача становить 17937 грн., однак при цьому повністю ігнорує, що згідно п. 4 даного висновку загальна вартість матеріального збитку становить 104056,62 грн. Таким чином, якби суд першої інстанції керувався даним висновком в цілому, він повинен був від 104056,62 грн. матеріального збитку відняти страхове відшкодування, що отримав позивач, в сумі 98575,03 грн., і стягнути з відповідача 5481,59 грн., а не 17937 грн.

Заперечував проти доказів, використаних судом першої інстанції, вказуючи, що суд повинен був взагалі не приймати до розгляду як доказ висновок експерта Коваля І.М. від 25 травня 2023 року № 279/05-2023 згідно ст. 83 ЦПК України, адже позивач всупереч даній нормі не зазначив в позовній заяві причин, з яких даний висновок експерта не може бути поданий разом із позовною заявою, не надав суду першої інстанції докази, які підтверджують, що позивач здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Суд першої інстанції всупереч ч. 5 ст. 83 ЦПК України не встановлював позивачеві додаткового строку для подання висновку експерта. В своєму клопотанні від 29 травня 2023 року про приєднання до матеріалів справи висновку експерта Коваля І.М. від 25 травня 2023 року позивач жодним чином не обґрунтовував неможливість подання даного висновку з причин, що не залежали від позивача. Також відповідач був позбавлений можливості брати участь у виборі експертної установи та формулювати питання експертові. В зв`язку з наведеним просив не приймати до розгляду як доказ висновок експерта Коваля І.М. від 25 травня 2023 року та не керуватися ним при прийнятті постанови.

Наголошував, що суд першої інстанції не застосував норму ст. 1172, 1187 ЦК України, враховуючи, що на момент ДТП відповідач виконував свої трудові обов`язки відповідно до трудового договору від 24 квітня 2019 року, укладеного ним з угорською компанією Balist Logistic Kft., яка була власником джерела підвищеної небезпеки.

Вважав, що суд першої інстанції визнав встановленими обставинами факт завдання позивачеві моральної шкоди та розмір грошового відшкодування в сумі 10000 грн. При цьому позивач жодним належним і достатнім доказом не підтверджує факт душевних страждань, що він міг понести в зв`язку з пошкодженим його транспортного засобу, а також їх глибину/ступінь. У матеріалах справи відсутні будь-які висновки чи довідки від лікарів, практикуючих психологів, судових експертів-психологів, що могли б підтвердити наявність і ступінь душевних страждань позивача. Такими доказами є показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , які, як зафіксовано в протоколі судового засідання, свідки є друзями позивача, що унеможливлює їх безсторонність і об`єктивність при наданні свідчень.

Вказував, що показання даних свідків не можуть бути визнані судом достовірним доказом в зв`язку з їх близькими особистими стосунками з позивачем, що унеможливлює їх об`єктивність та безсторонність, та не є достатніми доказами, бо вони не є елементом сукупності доказів, які б у достатній мірі могли б підтвердити наявність і ступінь душевних страждань позивача. В зв`язку з наведеним просив не приймати до розгляду як доказ показання свідків та не керуватися ними при прийнятті постанови.

Звертав увагу, що ймовірні душевні страждання позивача були повністю мінімізовані наявністю в нього страхового захисту від ПАТ «Страхова компанія «УСГ», яка майже повністю компенсувала витрати позивача на відновлювальний ремонт.

Вказував, що стягнення додаткових виплат, що перевищують вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, призводить до протиправного збагачення позивача за рахунок відповідача, що прямо суперечить загальним засадам цивільного законодавства та завданням цивільного судочинства.

Оскаржуючи додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року, вказував, що суд першої інстанції стягнув витрати за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 8000 грн., хоча взагалі не повинен був приймати даний доказ на підтвердження вимог позивача, як такий, що поданий з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України. В своєму клопотанні від 29 травня 2023 року про приєднання до матеріалів справи висновку експерта від 25 травня 2023 року позивач жодним чином не обґрунтував неможливість надання висновку експерта з причин, що не залежали від позивача, адже виключно від позивача залежало, коли він звернеться до експерта, і ніщо не заважало позивачеві отримати висновок експерта до звернення до суду. Поряд з цим відповідач був позбавлений можливості брати участь у виборі експертної установи та формулювати питання експертові.

Крім того, висновок експерта, яким із заявлених 30000 грн. величини втрати товарної вартості автомобіля позивача підтверджено вимоги в розмірі 17937 грн., датований 25 травня 2023 року, тобто вже після переходу судом із розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Зауважував, що цей перехід відбувся з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, зокрема ст. 274 ЦПК України, оскільки предмет позовних вимог (відшкодування майнової шкоди в розмірі 32190 грн. та стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 грн.) не підпадає під обмеження, які визначені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому вказана справа підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження і за таких умов відсутні правові підстави для її розгляду за правилами загального позовного провадження.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18500 грн., вказував, що заявлені позивачем витрати не відповідають критерію розумності та співмірності, адже вказана справа є малозначною, не потребувала значних затрат часу та складності наданих адвокатом послуг, сума гонорару адвоката перевищує розмір заявленої позивачем майнової шкоди в розмірі 17937,97 грн.

Вважав, що суд першої інстанції на порушення вимог ст. 89, 137, 141 ЦПК України не надав оцінки співмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також значення справи для позивача, враховуючи, що справа належить до малозначних.

Від позивача ОСОБА_4 в особі представника Уколова О.Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилався на те, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування ст. 1192 ЦК України при вирішенні спору не відповідають вимогам закону, ґрунтуються на обмеженому тлумаченні цієї норми та не враховують актуальну судову практику.

Вважав, що правильними є висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати позивачу реальні збитки у вигляді втрати товарної вартості автомобіля в сумі 17937,97 грн., оскільки страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану зі втратою товарної вартості транспортного засобу, а за договором добровільного страхування позивачу було відшкодовано лише витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, що не є тотожним втраті товарної вартості автомобіля. Отже, ОСОБА_1 є належним відповідачем, оскільки страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану з втратою товарної вартості транспортного засобу.

Вважав, що доводи апеляційної скарги про те. що суд першої інстанції не застосував ст. 1172, 1187 ЦК України, не повинні братись до уваги, оскільки судом першої інстанції правильно застосовано закон, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Погоджувався з висновками суду першої інстанції, який, відхиляючи доводи відповідача, зазначив, що надані ним копії документів не приймаються до уваги, оскільки не засвідчені в установленому законом порядку. Дійсність копій документів, складених в Угорщині, що додавалися до відзиву ОСОБА_1 , та містять ряд суперечностей, не засвідчені шляхом консульської легалізації або шляхом проставлення апостиля, є сумнівними, а тому приймати їх на території України немає законних підстав. Надана відповідачем копія трудового договору містить незаповнені рядки, не містить відомостей щодо особи, яка його підписала з боку Balist Logistic Kft., копія трудового договору містить відомості про те, що посадові обов`язки працівника викладені в посадовій інструкції, яка відповідачем надана не була. В копії довідки без дати і номера зазначено, що ОСОБА_1 працює водієм в транспортній компанії Balist Logistic Kft., а в копії трудового договору вказано, що сферою діяльності працівника є 8417 «Далекобійник». Крім того, ОСОБА_1 не надано дозволу на його працевлаштування в Угорщині, як іноземного громадянина. Відповідні документи, що засвідчені належним чином, ОСОБА_1 не надані до відзиву.

Вказував, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 висновки суду першої інстанції не оскаржуються, отже вказані висновки ґрунтуються на законі та відповідають матеріалам справи.

Зазначив, що факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з Balist Logistic Kft. не встановлений у постанові судді Макарівського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року, і на ці обставини він не посилався.

Також будь-які докази володіння Balist Logistic Kft. транспортним засобом - автомобілем Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 в момент ДТП ОСОБА_1 не надано. У схемі ДТП зазначено, що власником автомобіля Volvo є компанія Gyald Jarasd, у поясненнях ОСОБА_1 жодної згадки про належність автомобіля компанії Balist Logistic Kft. та виконання ним трудових обов`язків перед цією компанією не було.

Наголошував, що відповідач ОСОБА_1 повинен нести відповідальність за завдання шкоди позивачу ОСОБА_4 , оскільки під час керування транспортним засобом ОСОБА_1 мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом і реєстраційні документи на відповідний транспортний засіб та причіп.

Вказував, що законом не обмежується перелік засобів доказування моральної шкоди, і обставини завдання йому моральної шкоди підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , актами передання-приймання ДТЗ (його складових) від 11 грудня 2020 року від 12 січня 2021 року, актами виконаних робіт від 29 червня 2021 року, іншими доказами, належність, допустимість, та достовірність яких спростована не була.

Заявляв про намір відшкодування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року до участі в справі було залучено третю особу Balist Logistic Kft., оскільки під час підготовки справи до апеляційного розгляду апеляційним судом було встановлено, що остаточне рішення у справі може вплинути на права та обов`язки Balist Logistic Kft., зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 посилався в апеляційній скарзі, що шкоду ним завдано під час виконання трудових обов`язків, перебуваючи в трудових правовідносинах з даною юридичною особою, а також, що власником автомобіля Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz НОМЕР_2 , є Balist Logistic Kft.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Частково задовольняючи позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції суд виходив із того, що 25 листопада 2020 року близько 08 години 40 хвилин на 49 кілометрі автодороги М-06 Київ-Чоп водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volvo номерний знак НОМЕР_1 з причепом Schmitz номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним за кермом, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Honda CR-V державний номерний знак НОМЕР_4 , чим порушив вимоги підпункту п. 2.3 Б, п. 13.1 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, за що його постановою Макарівського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення. Наявність прямої дійсної шкоди позивачу у розмірі 17937,97 грн. підтверджується висновком експерта як величина втрати товарної вартості автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Між порушенням відповідачем п. 2.3 Б, п. 13.1 ПДР та наявністю прямої дійсної шкоди, завданої цими діями позивачеві, наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок, будь-яких доказів у порушення ст. ст. 12, 81 ЦПК України на підтвердження обставин непереборної сили або умислу потерпілого відповідачем суду не надано, враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача величини втрати товарної вартості автомобіля у заявленому позивачем розмірі 30000 грн., підлягають частковому задоволенню у розмірі 17937,97 грн.

Враховуючи характер правопорушення, глибину, характер та тривалість душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості, беручи до уваги ступінь вини ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 10000 грн.

Також суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, викладені у відзиві, про те, що ОСОБА_1 , є неналежним відповідачем у справі, пославшись на те, що згідно з абз. 2 п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із такими висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до вимог статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та у постановах Верховного Суду: від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до трудового договору від 24 квітня 2019 року, укладеного ним з Balist Logistic Kft., та довідки, виданої даною юридичною особою, відповідач є працівником, з яким встановлені трудові відносини по керуванню транспортними засобами, а саме далекобійником, тому не несе відповідальності за шкоду перед позивачем.

До відзиву ОСОБА_1 надав копію трудового договору від 24 квітня 2019 року та його перекладу на українську мову, копію довідки Balist Logistic Kft., копію полісу та документів на авто (а. с. 37 - 42 т. 1).

У запереченні на відповідь на відзив від 30 березня 2023 року відповідач ОСОБА_1 відповідно до ч. 5 ст. 83 ЦПК України просив визнати поважними причини неподання доказів у встановлений законом строк та надати йому додатковий строк для проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій були видані (складені) документи, що були надані відповідачем до суду на підтвердження своїх трудових відносин з Balist Logistic Kft. (а. с. 77 т. 1).

Зазначене клопотання судом першої інстанції вирішене не було, ухвалою від 01 червня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 14 червня 2023 року (а. с. 126 т. 1).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам, наданим відповідачем, зазначивши, що надані відповідачем/представником до відзиву копії документів до уваги не приймаються, оскільки вони не засвідчені в установленому законом порядку.

Відповідно до ч. 8 ст. 95 ЦПК України іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку.

В постанові від 11 серпня 2021 року в справі № 191/2592/19-ц (провадження № 61-6770св21) Верховний Суд виклав правовий висновок, згідно якого дії суду, що сприяють встановленню істини у справі, в жодному разі не повинні сприйматися як дії щодо захисту однієї із сторін процесу. Цивільний процес є формою реалізації правосуддя, яка забезпечує і гарантії здійснення правосуддя, і гарантії права громадян на судовий захист. Такий зв`язок правосуддя і цивільного судочинства пояснює їх принципову єдність як змісту і форми. Правосуддя через процес необхідно розглядати як доступність, що полягає у певному стандарті, який відбиває вимоги справедливого та ефективного судового захисту, що конкретизується в належних судових процедурах, розумних строках, і безперешкодного звернення усякої заінтересованої особи до суду.

Також в постанові від 05 жовтня 2021 року в справі № 755/16464/20 (провадження № 61-7759св21) Верховний Суд сформулював правовий висновок, згідно якого, вирішуючи питання щодо дослідження виписки по кредитному договору як доказу, який не подавався до суду першої інстанції, апеляційний суд врахував виключне значення такого доказу для правильного вирішення справи та те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у даній справі про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, фактично не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними прав та не роз`яснив їм їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд має сприяти у вирішенні спору, а тому невирішення судом клопотання відповідача про надання додаткового строку для легалізації доказів (проставлення апостилю) та одночасне ухилення суду першої інстанції від дослідження доказів лише з тих підстав, що вони не засвідчені в установленому законом порядку, не дала можливості суду повно та всебічно встановити дійсні обставини справи, перевірити доводи ОСОБА_1 , що він є неналежним відповідачем у даній справі, та застосувати норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції не вжив заходів для повного та всебічного розгляду справи, проігнорувавши доводи відповідача та не надавши їм належної правової оцінки, а формальний підхід при вирішенні цього спору призвів до неповного встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на практику ЄСПЛ, яка є джерелом права в Україні, суди в процесі здійснення правосуддя повинні в першу чергу керуватися принципами ефективного та справедливого розгляду справи з метою відновлення прав заявника впродовж розумного строку, а не прагнути до правового пуризму, не звертаючи уваги при цьому на всі істотні обставини справи.

При цьому суд першої інстанції прийняв наданий позивачем доказ - висновок експерта від 25 травня 2023 року № 279/05-2023, хоча позов подано в лютому 2022 року, з порушенням строків, встановлених ст. 83 ЦПК України щодо подачі доказів разом з поданням позовної заяви та без заявлення клопотання про поновлення цих строків, без обґрунтування позивачем неможливості подачі цього доказу в установлений законом строк, чим суд першої інстанції припустився порушення принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на конкретні обставини цієї справи, оцінка судом наданих відповідачем доказів, що мають істотне значення для справи, дозволило би встановити дійсні обставини, відповідно виконати завдання правосуддя щодо справедливого розгляду справи, а також дотриматися принципу рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, однак таких процесуальних дій судом першої інстанції виконано не було.

Відтак, оскільки судом першої інстанції здійснено розгляд справи в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції жодного разу не надіслав на поштову або електронну адресу відповідача жодного процесуального документа по справі, оскільки ці обставини спростовуються наявними в матеріалах справи супровідними листами про надіслання ухвали суду про відкриття провадження, яка була ним отримана (а. с. 26, 32 т. 1), та про надіслання копії рішення і додаткового рішення (а. с. 177, 244 т. 1).

Крім того, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не надав відповідачу можливості взяти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, зважаючи на відсутність в матеріалах справи заяв відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Вирішуючи по суті позов ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, апеляційний суд виходить із наступного.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а. с. 9 т. 1).

10 січня 2020 року ОСОБА_4 та ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водіїв та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, з терміном дії з 12 січня 2020 року по 11 січня 2021 року, за умовами п. 12.3 якого страховик не відшкодовує та у страхове відшкодування по КАСКО не включається втрата товарної вартості транспортного засобу (а. с. 70 т. 1).

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року в справі № 370/2810/20 встановлено, що 25 листопада 2020 року близько 08:40 на 49 км. а/д М-06 Київ-Чоп водій ОСОБА_1 керував автомобілем Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz НОМЕР_2 , не був уважним за кермом, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 , чим порушив вимоги п. 2.3Б, п. 13.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 8 т. 1).

03 грудня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» затверджено розрахунок суми страхового відшкодування, згідно якого, вартість відновлювального ремонту 89366,27 грн., розмір матеріального збитку з врахуванням зносу деталей, що замінюються - 89366,27 грн., безумовна франшиза 2190 грн., сума страхового відшкодування 87176,27 грн. (а. с. 10 т. 1).

19 січня 2021 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» затверджено розрахунок суми страхового відшкодування, згідно якого, вартість відновлювального ремонту 100765,03 грн., розмір матеріального збитку з врахуванням зносу деталей, що замінюються - 100765,03 грн., безумовна франшиза 2190 грн., сума страхового відшкодування 11398,76 грн. (а. с. 11 т. 1).

Згідно страхового акту № ДККА-73893 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вирішено перерахувати страхове відшкодування в розмірі 87176,27 грн. на рахунок одержувача ВіДі Інсайт ТОВ (а. с. 12 т. 1).

Згідно страхового акту № ДККА-73893/1 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» вирішено перерахувати страхове відшкодування в розмірі 11398,76 грн. на рахунок одержувача ВіДі Інсайт ТОВ, призначення: ремонтна калькуляція (а. с. 13 т. 1).

Платіжним дорученням № 30161 від 03 грудня 2020 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» перераховано 87176,27 грн. на рахунок одержувача ВіДі Інсайт ТОВ (а. с. 14 т. 1).

Платіжним дорученням № 1229 від 19 січня 2021 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» перераховано 11398,76 грн. на рахунок одержувача ВіДі Інсайт ТОВ (а. с. 15 т. 1).

12 січня 2021 року ОСОБА_4 сплатив на рахунок ТОВ «Віді Інсайт» 2190 грн. безумовної франшизи в якості оплати за ремонт (а. с. 16 т. 1).

Згідно актів виконаних робіт від 29 червня 2021 року, складених ТОВ «Віді Інсайт», товариством виконано роботи автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 на загальну суму 11398,76 грн. та 2718,47 грн. (а. с. 60 - 61 т. 1).

Згідно довідки, виданої за підписом директора Balist Logistic Kft., ОСОБА_1 дійсно працює водієм з 02 травня 2019 року в транспортній компанії Balist Logistic Kft., і в період з 20 листопада 2020 року по 29 листопада 2020 року виконував комерційний рейс по маршруту Угорщина-Україна-Росія, на автомобілі Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz НОМЕР_2 , який належить компанії Balist Logistic Kft. (а. с. 41 т. 1).

На а. с. 149 - 150 т. 1 знаходиться копія трудового договору, укладеного ОСОБА_1 з Balist Logistic Kft. 24 квітня 2019 року, перекладеного з угорської мови, за умовами якого роботодавець та працівник домовилися, що сферою діяльності працівника є далекобійник, посадові обов`язки працівника викладені в посадовій інструкції, яку роботодавець передає працівникові у момент укладення цього трудового договору.

23 травня 2023 року позивач ОСОБА_8 уклав з ТОВ «Український незалежний інститут судових експертиз» договір № 104/05-2023, за умовами якого виконавець зобов`язується виконати за заявою замовника автотоварознавчу експертизу і передати замовнику висновок експерта, а замовник зобов`язується прийняти висновок експерта і оплатити виконані виконавцем роботи відповідно до умов цього договору. Загальна договірна вартість робіт за даним договором складає 8000 грн. (а. с. 88 т. 1), яка була сплачена ОСОБА_8 згідно платіжної інструкції від 23 травня 2023 року (а. с. 91 т. 1).

Згідно висновку експерта № 279/05-2023 судової транспортно-товарознавчої експертизи в справі № 370/344/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, складеної 25 травня 2023 року судовим експертом Ковалем І.М., ринкова вартість автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 на дату ДТП, що трапилася 25 листопада 2020 року, становить 631400 грн., вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення автомобіля після ДТП, що трапилася 25 листопада 2002 року, станом на дату ДТП становить 86118,65 грн., величина втрати товарної вартості автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 внаслідок ДТП, що трапилася 25 листопада 2002 року, становить 17937,97 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_3 станом на дату ДТП становить 104056,62 грн. (а. с. 93 - 105 т. 1).

19 червня 2023 року ОСОБА_8 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просив стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь 18500 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, 8000 грн. у відшкодування витрат на проведення експертизи, 1135,39 грн. витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту позивача.

До заяви про ухвалення додаткового рішення додано копію договору про надання правової допомоги, укладеного 04 січня 2023 року ОСОБА_8 з адвокатом Уколовим О.Л., за умовами якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу в справі № 370/344/20 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, згідно п. 5.1, 5.2 договору, за цим договором клієнт зобов`язується оплатити гонорар та фактичні витрати, вартість правової допомоги, що надається клієнту, становить 18500 грн. (а. с. 182 т. 1).

Згідно акту виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 17 червня 2023 року, сторони підтверджують, що адвокатом надано клієнту правову допомогу в межах підготовки до розгляду та під час розгляду справи № 370/344/22 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, а саме 04 січня 2023 року - попередня консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами позовної заяви та їх правовий аналіз, аналіз чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, підбір та аналіз актуальної судової практики у подібних цивільних справах, 05 січня 2023 року підготовка проекту клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні з викликом сторін та проведення судового засідання в режимі відеоконференції, 27 лютого 2023 року ознайомлення з відзивом на позовну заяву з додатками, з 27 лютого по 03 березня 2023 року підбір та аналіз актуальної судової практики в цивільних справах, подібній справі № 370/344/20, підготовка проекту відповіді на відзив, підготовка проекту клопотання про розгляд справи з викликом сторін та виклик і допит свідків, 07 березня 2023 року консультація щодо проведення судової автотоварознавчої експертизи, підготовка переліку питань та заяви про проведення експертизи, 16 червня 2023 року підготовка проекту заяви про компенсацію судових витрат та підтвердження їх розміру; загальна сума гонорару адвоката за надання клієнту правової допомоги за договором 18500 грн. (а. с. 184 - 185 т. 1).

Згідно платіжної інструкції від 23 травня 2023 року, ОСОБА_8 проведено оплату вартості проведення автотоварознавчої експертизи (а. с. 186 т. 1).

Відповідачем ОСОБА_1 направлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, в якій відповідач просив відмовити повністю в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення (а. с. 195 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, 16 жовтня 2023 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про долучення доказів, якими додатково підтверджуються раніше подані відповідачем докази щодо перебування в трудових правовідносинах з Balist Logistic Kft. та належності цій юридичній компанії транспортного засобу на момент ДТП, а саме довідки від 25 липня 2023 року від Головного відділу підтримки сім`ї та Соціального захисту Урядового офісу Саболч-Сатмар-Берег Округу, згідно якої ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах з компанією Баліст Логістік з 02 травня 2019 року до 05 травня 2023 року, страхових полісів щодо страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, укладених компанією Баліст Логістік , свідоцтва про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів страхової компанії Центрально-європейської взаємної страхової компанії «КоВЕ» стосовно транспортного засобу Volvo д.н.з. НОМЕР_1 та причепу Schmitz НОМЕР_2 на підтвердження того, що на момент ДТП 25 листопада 2020 року особою, яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом, є компанія ТОВ «Баліст Логістік»

Вказував, що зазначені докази відповідач не міг подати до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а саме в зв`язку з їх відсутністю в нього на момент розгляду справи в першій інстанції, яка обумовлюється складністю та тривалістю їх отримання в органах іноземної держави, що потребує неодноразових виїздів за межі України, відсутністю у відповідача ефективних механізмів впливу на угорську компанію Баліст Логістік щодо своєчасного та повного надання необхідних письмових доказів стосовно наявності трудових відносин, а також майнових прав на транспортний засіб; небажанням керівництва та власників угорської компанії Баліст Логістік надати відповідачеві докази з проставленим апостилем чи легалізовані.

Враховуючи, що надані відповідачем докази, надані на підтвердження доказів, які раніше надавалися до суду першої інстанції, але які були безпідставно відкинуті судом, мають виключне значення для вирішення спору, та з метою поновлення порушеного права відповідача на рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом, вони приймаються апеляційним судом та їм надається оцінка в сукупності з іншими доказами, наявними в справі, а заперечення позивача щодо задоволення клопотання про долучення нових доказів відхиляються як необґрунтовані.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно п. 8.3 Методики № 142/5/2092, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

За умовами п. 12.3 договору страхування, укладеного позивачем ОСОБА_4 з ПАТ «СК «Українська страхова група», страховик не відшкодовує та у страхове відшкодування по КАСКО не включається втрата товарної вартості транспортного засобу (а. с. 70 т. 1).

Враховуючи наведене, оскільки при виплаті страхового відшкодування позивачу ОСОБА_4 страховою компанією не було відшкодовано втрату товарної вартості його транспортного засобу, пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди, розмір якої згідно висновку експерта № 279/05-2023 судової транспортно-товарознавчої експертизи в справі № 370/344/22 становить 17937,97 грн., завдана ОСОБА_4 майнова шкода в даному розмірі підлягає стягненню на його користь з винної особи, і на цю ж особу покладено відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду в разі доведення її наявності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 який керував автомобілем Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz НОМЕР_2 , у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, є доведеною згідно постанови Макарівського районного суду Київської області від 14 грудня 2020 року в справі № 370/2810/20 і сторонами не заперечується.

Разом із тим, із доказів, наявних в матеріалах справи (довідки від 25 липня 2023 року від Головного відділу підтримки сім`ї та Соціального захисту Урядового офісу Саболч-Сатмар-Берег Округу, згідно якої ОСОБА_9 перебував у трудових відносинах з компанією Balist Logistic Kft. з 02 травня 2019 року до 05 травня 2023 року, страхових полісів щодо страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, укладених компанією Balist Logistic Kft., свідоцтва про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів страхової компанії Центрально-європейської взаємної страхової компанії «КоВЕ» стосовно транспортного засобу Volvo д.н.з. НОМЕР_1 та причепу Schmitz НОМЕР_2 , довідки, виданої за підписом директора Balist Logistic Kft, ОСОБА_1 дійсно працює водієм з 02 травня 2019 року в транспортній компанії Balist Logistic Kft., і в період з 20 листопада 2020 року по 29 листопада 2020 року виконував комерційний рейс по маршруту Угорщина-Україна-Росія, на автомобілі Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz НОМЕР_2 , який належить компанії Balist Logistic Kft., трудового договору, укладеного ОСОБА_1 з Balist Logistic Kft. 24 квітня 2019 року), вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 25 листопада 2020 року на 49 км. а/д Київ-Чоп, за участю автомобіля Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz НОМЕР_2 , та автомобіля Honda CR-V д.н.з. НОМЕР_4 , відповідач ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки відповідно до трудового договору від 24 квітня 2019 року, укладеного ним з угорською компанією Balist Logistic Kft., яка на відповідній правовій підставі володіла транспортним засобом Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з причепом Schmitz НОМЕР_2 та уклала стосовно нього договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів із страховою компанією Центрально-європейської взаємної страхової компанії «KoBE».

Виходячи з положень ст. 1172 ЦК України, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Разом із тим, в даній справі ОСОБА_4 не пред`явлено вимог до Balist Logistic Kft., як власника джерела підвищеної небезпеки, та пред`явлено вимоги безпосередньо до водія товариства ОСОБА_1 як особи, винної в дорожньо-транспортній пригоді.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (схожі за змістом висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на встановлені обставини справи, зміст та характер відносин сторін, вбачається, що належним відповідачем у справі за позовом ОСОБА_4 щодо захисту його прав про відшкодування майнової та моральної шкоди є Balist Logistic Kft. як володілець джерела підвищеної небезпеки, в трудових правовідносинах з яким перебував винний водій ОСОБА_1 , яке позивачем до участі в справі як відповідач не залучалось.

Відтак, у задоволенні позову необхідно було відмовити через пред`явлення вимог до неналежного відповідача.

З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення та прийняття нової постанови про відмову в позові.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, за невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до його неправильного вирішення, і що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року, та як похідного - додаткового рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року про розподіл судових витрат, з прийняттям нової постанови про відмову в позові.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду у позові ОСОБА_4 відмовлено та на нього відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України покладаються понесені ним судові витрати, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення та залишає її без задоволення.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

В зв`язку з вищевикладеним апеляційним судом не оцінюються доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року, оскільки їх обґрунтованість в даному випадку не має правового значення для вирішення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн.

Керуючись ст. 7, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подані представниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 14 червня 2023 року та додаткове рішення Макарівського районного суду Київської області від 12 липня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову.

Відмовити ОСОБА_4 в позові до ОСОБА_1 , третя особа Balist Logistic Kft. про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати в розмірі 1488,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.