Провадження № 22-ц/812/1446/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 листопада 2024 року м. Миколаїв

справа № 486/818/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником

адвокатом Сорочаном Володимиром Олександровичем,

на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 27 травня 2024 року суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено 05 червня 2024 року), у цивільній справі за позовом

фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача

фізична особа-підприємець ОСОБА_3 ,

про відшкодування шкоди, заподіяної затопленням та моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У 22 травні 2023 року ФОП ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 з зазначеним вище позовом.

Позивач зазначав, що він є орендарем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовується ним для розміщення магазину комп`ютерної техніки та сервісного центру по ремонту комп`ютерної техніки «Хард». На другому поверсі, над його магазином знаходиться нежитлове приміщення, власником якого є ОСОБА_1 . У цьому приміщенні знаходиться магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якого є фізична особа-підприємця ОСОБА_3 , який орендує це приміщення у власниці. У зв`язку з неналежним утриманням власником магазину системи водопостачання, а саме - природним зношенням шлангу подачі холодної води, 11 листопада 2020 року сталося затоплення магазину «Хард».

Затоплення спричинило йому збитки на суму 188 440,28 грн, з яких пошкодження нової комп`ютерної техніки, пошкодження комп`ютерної техніки, наданої для ремонту та обслуговування, пошкодження меблевого обладнання (вітрини) 180 540, 28 грн; витрати на виконання робіт з незалежної оцінки матеріального збитку виконаного ФОП ОСОБА_4 -3500 грн; витрати на діагностування обладнання, виконане ФОП ОСОБА_5 4 400 грн.

Також позивач просив стягнути з ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди, яка полягає у нервовому напруженні і хвилюванні, завданих знищенням майна, порушенням систематичної налагодженої роботи бізнесу, у значному погіршенні майнового стану, спричиненого у тому числі відмовою добровільно відшкодувати збитки. Також позивач зазначав, що пригнічений моральний та душевний стан суттєво вплинув на стан його фізичного здоров`я, внаслідок чого у нього з`явилися захворювання: нейродерміт та погіршення роботи серцево-судинної системи.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 зазначала, що вона дійсно є власницею нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно Договору оренди нерухомого

майна №1/16 від 01 січня 2016 року приміщення передано в оренду у строкове платне користування для здійснення торгівельної діяльності ФОП ОСОБА_3 . Відповідно до Договору оренди, р.8. п.8.1.4, п. 8.1.12. саме Орендар несе зобов`язання, щодо здійснення поточних та капітальних ремонтів об`єкта оренди, та є отримувачем комунальних послуг і несе самостійну відповідальність за наслідки своєї діяльності. 11 листопада 2020 року, дійсно сталося затоплення магазину позивача. Причиною затоплення стало природне зношення шлангу подачі холодної води, проте оскільки шланг було пошкоджено зсередини, то ні своєї вини, ні вини орендаря вона не визнає, так як завчасно побачити пошкодження шлангу не виявлялося можливим.

Вважає, що причиною пошкодження шлангу подачі холодної води, став саме гідравлічний удар, після здійснення подачі води в систему.

Довід позивача про відсутність з її боку дій, спрямованих на відшкодування шкоди вважає неправдивим, посилаючись на те, що не спілкувалася з позивачем з цього приводу, оскільки вирішенням цього питання займався орендар ОСОБА_3 , який пропонував свою допомогу у відновленні пошкоджених меблів, реалізації пошкодженого майна (пошкодженим було лише пакування), здійснення ремонтних робіт у приміщенні (єдине на що погодився позивач).

Вважає, що питання відшкодування шкоди не вирішувалося через безпідставне завищення позивачем спричинених збитків.

Також відповідачка посилалася на те, що мінімально допустимий строк корисного використання меблів складає 4 роки, тобто меблі в приміщенні позивача були не нові, проте їх вартість у звіті зазначена як нових, а їх оцінка, як і оцінка іншого пошкодженого майна проводилася уже за його відсутності.

Щодо стягнення моральної шкоди та судових витрат вважає, що не має жодного відношення до затоплення приміщення позивача.

З цих підстав відповідачка ОСОБА_1 просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Третя особа ФОП ОСОБА_3 у своєму відзиві підтримав відзив відповідачки та зазначив, що мережа водопостачання в орендованому ним приміщенні до моменту затоплення знаходилася в задовільному стані. Не зважаючи на лист КП «ТВКГ» про відсутність гідроударів при поновленні холодного водопостачання після ремонту трубопроводу, вважає, що причиною пошкодження шлангу подачі холодної води, став саме гідравлічний удар, після здійснення подачі води в систему. Шкода, спричинена позивачу, не відшкодована тому, що вона значно завищена. Договір про проведення експертизи укладений позивачем з ФОП ОСОБА_4 укладено 24 листопада 2020 року, тоді як датою проведення оцінки вказано 11 листопада 2019 року. При цьому з 12 листопада 2020 року пошкоджені затопленням меблі уже знаходились у приміщенні меблевої майстерні, куди були доставлені для ремонту, отже експерт не міг їх бачити.

Також ОСОБА_3 зазначав, що пропонував відповідачу відновити меблі, домовлявся з майстром про виготовлення таких самих (матеріал, колір, розмір) як були зіпсовані затопленням, проте позивач вирішив відновити їх шляхом купівлі нових. Вважає, що це є особистим бажанням позивача, і він не має обов`язку нести за це матеріальні витрати.

Щодо відшкодування моральної шкоди вважає, що ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки довідка про хворобу Нейродерміт отримана позивачем один раз та не доводить причинно-наслідкового зв`язку між хворобою та затопленням.

Крім цього третя особа ОСОБА_3 вважав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки відповідальність за орендоване приміщення несе він, як орендар, а не власниця.

Зазначав, що питання відшкодування шкоди можливо вирішити мирним шляхом за умови визначення позивачем розумного розміру відшкодування.

З огляду на викладене просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У відповіді на відзиви позивач ОСОБА_2 зазначав, що у відповідачка та третя особа фактично визнали факт затоплення приміщення належного йому магазину; їх доводи про згоду відшкодувати вартість меблів не відповідають дійсності, оскільки до теперішнього часу йому ніхто не надав ні нових ні відремонтованих меблів, і пропозиції такої не надходило; експертом меблі були оглянуті у день виявлення затоплення та проведено фотофіксацію; доводи відповідачки та третьої особи про незначне пошкодження лише пакування техніки є безпідставними та такими, що спростовуються експертною оцінкою; невизнання відповідачкою та третьою особою доводів спричинення моральної шкоди є наміром уникнути відповідальності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 травня 2024 року позов задоволено частково. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальних збитків 188 440, 28 грн, а саме: вартість пошкодженої нової комп`ютерної техніки та комп`ютерної техніки, наданої для ремонту та обслуговування, а також меблевого обладнання (вітрини) - 180 540,28 грн; витрати на виконання робіт з незалежної оцінки матеріального збитку виконаного ФОП ОСОБА_4 3 500 грн, витрат на діагностування обладнання, виконане ФОП ОСОБА_5 - 4 400 грн.

Також стягнуто 60 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди та 3 654, 72 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту затоплення належного позивачу приміщення, розміру спричиненої шкоди, наявністю причинно-наслідкового зв`язку між затопленням та спричиненими збитками, а також обов`язком відповідачки ОСОБА_1 утримувати належне їй майно у відповідному стані.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Сорочана В.О., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню стаття 780 ЦК України, за приписами якої шкода, завдана третім особам у зв`язку з володінням та/або користування річчю, переданою у найм, відшкодовується наймачем, - отже позов мав бути пред`явленим до ОСОБА_3 .

Крім цього апелянт посилався на те, що відповідачка не погоджувалася з визначенням об`єму пошкодженого майна, способом його визначення, звітом про незалежну оцінку майна, віднесенням пошкодженого майна до знищеного. У зв`язку з цим було заявлено клопотання про призначення експертизи, проте суд це клопотання не розглянув, а ухвалив рішення по суті спору.

З цих підстав апелянт просив призначити у справі товарознавчу експертизу, проведення якої доручити Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. На вирішення експерта просив поставити запитання: - які меблі пошкоджені в результаті затоплення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що перебуває в оренді фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 ; - чи підлягають такі меблі відновленню до стану на момент затоплення приміщення, яка вартість цього ремонту, яка ринкова вартість таких меблів; - яка ринкова вартість меблів, які повністю знищені внаслідок затоплення приміщення 11 листопада 2020 року; яка комп`ютерна техніка була пошкодження внаслідок затоплення, яке сталося 11 листопада 2020 року у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »; - яка комп`ютерна техніка внаслідок затоплення приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 була знищена остаточно і яка її ринкова вартість; - яка комп`ютерна техніка внаслідок затоплення приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » 11 листопада 2020 року була пошкоджена, яка вартість її відновлення та яка її ринкова вартість на момент затоплення. Витрати на проведення експертизи апелянт просив покласти на відповідача та зобов`язати позивача надати доступ до меблів та комп`ютерної техніки.

Також вважав безпідставним стягнення моральної шкоди на користь позивача як фізичної особи, оскільки збитки спричинено ОСОБА_2 як фізичній особі-підприємцю.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_6 , просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на обов`язок відповідати за позовом саме ОСОБА_1 , оскільки за приписами частини третьої статті 779 ЦК України наймач не відповідає за погіршення речі, якщо це сталося внаслідок нормального її зношення або упущень наймодавця.

Крім цього зазначав, що незгода відповідачки з об`ємом пошкодженого майна, способом його визначення, його станом та вартістю, а також незгода з експертною його оцінкою є голослівними та не обґрунтовані жодним доказом.

Також ОСОБА_2 вказував на неспроможність доводу апелянта про ігнорування судом його клопотання про призначення експертизи, оскільки суд правомірно відмовив представнику відповідачки у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження та про призначення експертизи.

Щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 60 000 грн на відшкодування моральної шкоди, вважав такий розмір обґрунтованим, оскільки спричинені відповідачкою збитки призвели до невпевненості у можливості відновлення бізнесу та належного утримання сім`ї, підвищення рівню самореалізації та розвитку у бізнесових процесах, що призвело до стресу, погіршення стану здоров`я. Крім цього тривала неправомірна бездіяльність відповідачки щодо відновлення його порушених прав спричиняли йому душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, суттєво погіршили його життєві зв1язки та ділову репутацію. Вказував, що його морально-фізичний стан як фізичної особи нерозривно пов`язаний з його втіленням як підприємця в господарській діяльності.

2.Мотивувальна частина

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином та приймали участь у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено доведеність факту спричинення позивачу шкоди внаслідок затоплення його нежитлового приміщення магазину комп`ютерної техніки та сервісного центру по її ремонту «Хард». Затоплення відбулося внаслідок прориву шлангу холодної води у приміщенні магазину «Світло-люкс», що розташований поверхом вище та приміщення якого належить відповідачці ОСОБА_1 .

На підтвердження цього вказують акт №1 про затоплення приміщення від 11 листопада 2020 року, згідно якого на момент обстеження виявлено, що причиною затоплення є природне зношення шлангу подачі холодної води, який було встановлено до 2014-2015 років в цьому нежитловому приміщенні.

Розмір збитків позивача ОСОБА_2 визначено звітом про незалежну оцінку майна від 11 листопада 2020 року (дата складання звіту 30 листопада 2020 року).

Також судом враховано, що згідно пунктів Договору оренди нерухомого майна №1/16 від 01 січня 2016 року - 7.2.1 та 7.2.2, на які посилається позивач, орендар має право: контролювати наявність і стан, напрямки та ефективність використання об`єкта, переданого в оренду; здійснювати контроль за станом майна через візуальне обстеження зі складанням акту обстеження. Отже, ці пункти не вказують на відповідальність за спричинення збитків саме орендаря, а не власника нежитлового приміщення.

Згідно довідки КП «ТВКГ» від 06 січня 2021 року у торговельному комплексі «Відрадний», за адресою: АДРЕСА_2 , після проведення ремонту трубопроводу не було зафіксовано гідроударів при поновленні холодного водопостачання.

Згідно копії акта списання товарів №489 від 20 листопада 2020 року та акту оцінювання технічного стану (дефектний) №018 від 20 листопада 2020 року, було списано товар на суму 57 000,28 грн.

З копій актів оцінювання технічного стану (дефектний) №019, 020, 021, 022, 023, 24, 025, 026, 027, 028, 029, 030, №031 від 24 листопада 2020 року, вбачається, що в сервісному центрі ФОП ОСОБА_7 оглянуто обладнання, яке знаходилося на платному ремонті в сервісному центрі ФОП ОСОБА_2 , з метою визначення технічного стану, можливості використання та/або ремонту, у якому стан вживання/гарантія: вживаний, новий на гарантії, та результат обстеження: брудний, не вмикається, вмикається, залитий рідиною (вірогідно водою). Отже, обладнання ремонту підлягає, вважають обладнання ремонтопридатним шляхом заміни, а в деяких випадках обладнання непридатне для подальшого використання, а відновлення або ремонт економічно недоцільним. У зв`язку з вищезазначеним, враховуючи, що обладнання залите рідиною, рекомендують обладнання списати, оскільки комплектуючих, придатних для подальшого використання немає.

Відповідно до звіту ФОП ОСОБА_4 від 11 листопада 2020 року про незалежну оцінку майна, власником якого є ФОП ОСОБА_2 (49 одиниць) та фізичні особи (7 одиниць), що ринкова вартість матеріального збитку, що було нанесено товарно-матеріальним цінностям в магазині «Хард» в кількості 56 одиниць на дату оцінки становить 180 540 грн.

Позиція апеляційного суду

Положеннями статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Проте, незважаючи на встановлення презумпції вини заподіювача шкоди, останні наділені правом здійснювати захист своїх прав та інтересів шляхом подання заперечень, апеляційних скарг тощо, тобто вживати заходи, спрямовані на спростування такої презумпції.

Згідно пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У справі, що переглядається, як на доказ спричинення збитків позивач ОСОБА_2 посилається на акт про затоплення приміщення від 11 листопада 2020 року, з якого вбачається, що на підставі скарг орендаря приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_2 та власника приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ФОП ОСОБА_8 . комісією у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_9 (представник власника магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 »), ОСОБА_3 , ОСОБА_10 (спеціаліста з сантехніки), у присутності сантехніків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , комісія встановила, що приміщення магазинів « ОСОБА_13 » та « ОСОБА_14 » були затоплені з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Під час обстеження виявлено природній знос шлангу подачі холодної води, який було встановлено до 2014-2015 років. Шланг пошкодився всередині, обрещітка не пошкоджена. Надати старий шланг не виявилося можливим через його утилізацію. Комісією встановлено, що затоплення відбулося внаслідок неналежного утримання власником приміщення № 3 (магазин «Світло люкс» системи водопостачання.

Також акт містить приписку третьої особи ОСОБА_3 про те, що він не згоден з висновком про неналежне утримання системи водопостачання. Шланг подачі холодної води був у задовільному стані, видимих пошкоджень не мав. Крім цього, 10 листопада 2020 року цілий день було відсутнє постачання холодної води, подача води відбулася приблизно о 21 годині, вважає, що був гідравлічний удар при подачі води у систему в результаті чого шланг лопнув.

Жодних даних про майно, яке було пошкоджене залиттям приміщення магазину «Хард», його види, перелік, ступінь пошкодження та орієнтовна вартість, в акті не зазначені.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі на момент розгляду справи.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з викладеного, апеляційний суд доходить висновку, що спричинення майнових збитків, їх обсяг та вартість, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Акт про затоплення приміщення від 11 листопада 2020 року належним доказом спричинення збитків та їх обсягу вважатися не може, оскільки не містить інформації, визначеної Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зокрема щодо завданої матеріальної шкоди - її обсягу, переліку пошкоджених речей, вартості їх відновлення чи ринкової вартості.

Акт списання товарів № 489 від 20 листопада 2020 року не вказує на розмір спричинених збитків, оскільки був складений фізичними особами-підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_15 .

Не може бути доказом розміру спричинених збитків і Акт оцінювання технічного стану (дефектний) від 20 листопада 2020 року, оскільки підписаний директором сервісного центру ФОП ОСОБА_5 .

Отже, Акт про затоплення та Акт оцінювання технічного стану не складалися комісійно та до їх складання не була залучена відповідачка ОСОБА_1 .

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження спричинених збитків та їх розміру.

Крім цього колегія суддів враховує, що позивач звернувся до суду за відшкодуванням збитків тільки у травні 2023 року, тобто через два з половиною роки після затоплення приміщення, що також не сприяє можливості встановити обставини справи та отримати відповідні їм докази.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заявлене стороною відповідача клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи, з урахуванням суті питань, які сторона просила поставити на вирішення експерта, не сприяла б більш повному встановленню обставин справи, оскільки відсутність у первинному документі акті про затоплення приміщення переліку пошкодженого та знищеного майна, не могло б бути усунуто шляхом проведення експертного дослідження, так як експерт не мав би можливості на даному етапі судового розгляду встановити обсяг цього майна.

Крім цього колегія суддів враховує також порушення представником відповідача процедури подання клопотання про призначення експертизи до суду першої інстанції.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють відповідні правовідносини, а тому ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення, яке на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Сорочаном Володимиром Олександровичем задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог фізичній особі-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

Ж.М.Яворська

---------------------------------

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року

у зв`язку з перебуванням у відпустці судді-учасника колегії