Справа № 276/2522/23
Провадження по справі №2/276/50/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

за участі секретаря Свиридок А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ «Акцент-Банк» (скорочена назва АТ «А-БАНК») Шкапенко О.В. звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.06.2016 року станом на 28.09.2023, у загальному розмірі 22495,84 грн., з яких заборгованість: за кредитом 7610,95 грн., за відсотками 9041,86 грн., за штрафами - 5843,03 грн, а також судові витрати в розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог указав, що 02.06.2016 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» з метою укладення кредитного договору б/н та отримання кредитної картки шляхом підписання анкети-заяви. Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 46,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами, які викладені на офіційному банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ «А-БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит відповідно до умов договору. Однак позичальник не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Тим самим відповідач допустила порушення зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 28.09.2023 року виникла заборгованість в загальному розмірі 22495,84 грн., (7610,95 грн. заборгованість за кредитом, 9041,86 грн. заборгованість за відсотками, 5843,03 грн. штраф)

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за кредитним договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «А-БАНК».

Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.4).

Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Окрім того, від відповідача ОСОБА_1 18.12.2023 року до суду надійшли відзив на позовну заяву та заява про застосування спливу строків позовної давності, відповідно до яких, вона позовні вимоги не визнала, зазначаючи про те, що Умови та Правила надання банківських послуг в АТ «АКЦЕНТ-БАНК» не підписувала, а тому, за відсутності її підпису у цих документах, вони не можуть розцінюватися як складові кредитного договору. Вказала, що анкета-заява № б/н від 02.06.2016 року містить лише анкетні дані Відповідача та її контактну інформацію і не містить даних про суттєві умови кредитування, а також в анкеті немає інформації про те, який було встановлено кредитний ліміт та на яку конкретно кредитну картку. Також строк повернення грошових коштів сторонами у анкеті-заяві не встановлено. Процентна ставка за користування кредитом і термін кредитування не вказані, порядок обчислення та розміри відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені, штрафів), не зазначені. Відповідач зазначала, що надана позивачем виписка за карткою від 28.09.2023 року не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання, за інформацією з виписки неможливо встановити, яким чином виник борг у Відповідача у розмірі 22495,84 грн., в якому порядку нараховувалася заборгованість по тілу кредиту та нараховувалися відсотки та штрафи, у виписці не вказано суму встановленого ліміту кредиту Відповідачу, позивач регулярно списував відсотки в рахунок погашення заборгованості та нараховував відсотки за використання кредитного ліміту, за межами терміну використання кредитної картки № НОМЕР_1 , не вказавши при цьому, за яким картковим рахунком (№ картки) він фіксував та проводив операції після лютого 2018 року при відсутності у матеріалах справи інших карток відповідача. Також відповідач вказує, що вносила кошти на картковий рахунок на погашення заборгованості, одна з підстав викладених у відзиві - не вважає наданий позивачем розрахунок заборгованості, який достовірно встановлює заборгованість за кредитом. Також позивачем пропущений строк позовної давності, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають (а.с.47-57).

Згідно із ч.4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Ухвалою про відкриття провадження у справі позивачу встановлено процесуальний строк на подання відповіді на відзив протягом 5 днів з моменту отримання відзиву.

Згідно відомостей перевірки статусу поштових відправлень АТ «Укрпошта» відзив на позовну заяву позивач отримав 26.12.2023. Кінцевий строк для подання відповіді на відзив сплив 01.01.2024.

Проте, позивачем відповідь на відзив передано ПП «ДКО-Експрес» лише 10.01.2024, а фактично засобами поштового зв`язку направлено до суду 17.01.2024, що підтверджується накладною та поштовим конвертом.

Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно із ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч.2 ст. 127 ЦПК України).

Враховуючи те, що відповідь на відзив позивачем подано після спливу встановленого судом строку, заява про продовження процесуального строку до його закінчення позивачем не подавалася, а у суду відсутні обгрунтовані підстави для продовження такого строку за власною ініціативою, подану позивачем відповідь на відзив суд залишає без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 02.06.2016 підписала анкету-заяву № б/н в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», правонаступником якого є АТ «АКЦЕНТ-БАНК», у якій зазначено, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві (а.с.9).

Відповідно до довідки по карткам б/н та дати, надану позивачем суду, ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) відкрито рахунок № НОМЕР_3 та видано наступні картки: № НОМЕР_1 , строком дії до лютого місяця 2018 року (а.с.22).

Згідно даних, які містяться у довідці АТ «А-Банк» за лімітами від б/н та дати, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , кредитний договір б/н (внутрішньобанківський референс SAMABWFC9) від 02.06.2016 року за період з 02.06.2016 року по 28.09.2023 року встановлювалися наступні ліміти: з 02.06.2016 - 8000,00 грн. (а.с.23)

Відповідно до даних виписки за період з 02.06.2016 по 28.09.2023, ОСОБА_1 користувалася наданою їй карткою, зокрема, шляхом здійснення грошових переказів, поповнення карти готівкою в терміналі самообслуговування, здійснення розрахунків за товар та послуги в торгівельних закладах (а.с.17-21).

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.06.2016, наданого позивачем, станом на 28.09.2023 за відповідачкою утворилась заборгованість у розмірі 22495,84 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 7610,95 грн., за відсотками 9041,86 грн., за штрафами - 5843,03 грн. (а.с.5-15).

На підтвердження існування між сторонами кредитного договору, як договору приєднання, банк надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, яка містить підпис відповідача, що ним не заперечувалося, а також роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк», витягу з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк» щодо тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», які не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с.24-31).

У відзиві на позов відповідач заперечувала, що ознайомлювався з доданими до позову Правилами надання банківських послуг, оскільки вони не містять її підпису. Фактично, анкета-заява, є єдиним документом наданим позивачем, що підтверджує факт укладення договору про надання банківських послуг. При цьому, вказана заява не містить даних щодо умов за якими кредитувалася ОСОБА_1 , умов щодо визначення певної відсоткової ставки за кредитом, штрафів та інших платежів (а.с.9).

Між сторонами виник спір щодо неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку. Вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього ж Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі, у анкеті-заяві, яка є єдиним документом, що містить підпис позичальника, процентна ставка за користування кредитним коштами не визначена, як і розмір та підстави, порядок нарахування штрафів (а.с.9). У той час, як предметом даного спору є стягнення не лише тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитом та штрафу, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-15).

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, банк посилався, зокрема, на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які вважав невід`ємними частинами договору.

Однак, з урахуванням заперечень відповідача щодо вказаного факту, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, штрафів, зокрема, у заявленому позивачем розмірі.

Роздруківка цих документів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк», тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафу, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, принципу справедливості розгляду справи судом.

Також, суд зауважує, що вказаний договір укладався з ОСОБА_1 , як споживачем. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно, ОСОБА_1 , як пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не могла ефективно здійснити свої права, бути проінформованою про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримався вимог, передбачених ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, заперечення їх відповідачем та відсутності підпису останньої на них, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин, нараховані проценти та штрафи, на погашення яких спрямовувалися сплачені відповідачем кошти, судом не можуть бути враховані, оскільки позивач не довів належними доказами узгодження між сторонами сплату, а також розмір та порядок нарахування процентів та штрафів, що свідчить про безпідставне направлення банком сплачених позичальником коштів на погашення процентів та штрафів.

Викладене узгоджується з правовою позицією Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.11.2023 року по справі № 619/1384/21 щодо спору банку з позичальником за аналогічних правовідносин.

З огляду на викладене, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення відсотків та штрафу за користування кредитом, оскільки матеріали справи не містять доказів визнання відповідачем, зокрема, факту погодження між сторонами розміру та порядку нарахування процентів за користування кредитом та штрафів у будь-якому розмірі.

З виписки по рахунку за період з 02.06.2016 по 28.09.2023, наданої позивачем, слідує, що відповідач за вказаний в ній період використала 9073,23 грн. кредитних коштів (придбання товарів, перекази, тощо), а внесла на рахунок 9945,04 грн. (кошти внесені на рахунок, поповнення картки в терміналі, тощо) (а.с.17-21).

Як слідує з виписки по рахунку, збільшення розміру простроченого тіла кредиту відбувалося за рахунок списання банком відсотків. Аналогічне збільшення суми заборгованості за кредитом, за рахунок нарахування та списання відсотків та штрафів, нарахування яких не передбачено анкетою-заявою, підписаною ОСОБА_1 , має місце по всій виписці за рахунком, у тому числі після спливу дії кредитної картки № НОМЕР_1 , дійсної до лютого 2018 року, що позбавляє відповідача можливості використання кредитних коштів. У зв`язку з чим, на переконання суду, суми списання відсотків, а також суми штрафів, доказів погодження яких з відповідачем суду не надано, підлягають виключенню з суми заборгованості за тілом кредиту.

Наданий банком розрахунок заборгованості за договором №б/н від 02.06.2016 не може бути належним доказом заборгованості відповідача, оскільки містить складові (процентна ставка (поточна) - 46,8%, процентна ставка (прострочена) 93,5%, нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості, штраф), які не узгоджувалися сторонами у Анкеті-заяві від 02.06.2016 або будь-яких інших письмових документах, підписаних відповідачем.

Таким чином, враховуючи розмір фактично отриманих відповідачем кредитних коштів у розмірі 9073,23 грн., сум внесених відповідачем коштів на погашення кредиту у розмірі 9945,04 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за тілом кредиту, оскільки отримані в банку та використані позичальником кошти повернуті банку в повному обсязі (9073,23 грн. 9945,04 грн. = -871,81 грн).

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог за безпідставністю заявлених позовних вимог, питання щодо застосування судом строку позовної давності не вирішується.

За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, то судові витрати в розмірі 2684 грн., понесені позивачем на підставі ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 279, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент-Банк», , МФО №307770, адреса: м.Дніпро, вул. Батумська,11.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Д.О.Бобер