ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 405/1089/24

провадження № 22-ц/4809/1439/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О. А., Чельник О. І.,

за участі секретаря Бойко В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2024 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 200 000 грн, а також понесені судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.05.2023 шлюб між сторонами було розірвано, причиною чого стало припинення шлюбних відносин та окреме проживання подружжя.

ОСОБА_1 намагалася спілкуватися з відповідачем для мирного вирішення питання щодо поділу спільного майна подружжя, але ОСОБА_2 не погодився і позивачем було подано до суду позов про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_2 також було подано до суду зустрічний позов про поділ спільного майна подружжя.

Крім того, позивач сама фінансово утримує спільну з відповідачем дитину, а тому звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 дізналась інформацію, яка завдала дуже сильного удару по її психологічному стану, а саме те, що в період перебування в офіційному шлюбі з нею, відповідач більше 15 років мав другу сім`ю у місті Бобринець, там вів спільне господарство, утримував іншу жінку та їх спільну дитину.

Тривалі виклики в судові засідання, постійні надходження кореспонденції із судів або ж відповідача, ще більше додає ОСОБА_1 хвилювань, бо вона, як людина, має почуття і для неї важливим фактором є людяність та справедливість.

Також, ОСОБА_2 при кожній можливості намагається принизити позивача нецензурними словами.

Позивач зазначала, що своїми діями відповідач наніс їй моральну шкоду, оскільки вона зазнала сильних душевних страждань, принижено її честь та гідність й ділову репутацію, порушено її нормальний спосіб життя, оскільки ОСОБА_1 була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я, що стало підставою для звернення до суду з позовом за захистом порушених прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

Судові витрати по справі віднесено за рахунок позивача.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 15 000 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено та не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджували б порушення її прав у частині завдання відповідачем їй моральної шкоди.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2024 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення допущено грубі порушення норм процесуального права, внаслідок чого є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, а тому рішення є необґрунтованим, незаконним та ухвалене з неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, неправильним застосуванням та тлумаченням закону.

Позивач не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що нею не доведено та не надано достатньо доказів, які б підтверджували порушення її прав відповідачем, та вважає недоречним застосування судом вислову «Про людське око» щодо її звернень онлайн на консультацію до лікаря.

ОСОБА_1 було надано докази, які підтверджують факт триваючої дії і наслідків дій ОСОБА_2 , які спричинили позивачу моральну шкоду.

Майже вісім місяців тривав розгляд справи про стягнення аліментів на утримання спільної повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, розмір яких згідно розрахунку становить 1 526 грн 38 коп, при тому, що на навчання доньки позивач витрачає більше 25 000 грн.

Крім того, позивач займається питаннями, пов`язаними із забезпеченням усім необхідним для навчання, харчування та одягу доньки, що додає додаткових хвилювань.

Відзив на апеляційну скаргу

Від адвоката Деревінської Л. В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2024 року без змін, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у зв`язку з розглядом справи.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Зайко О. Є. підтримала доводи апеляційної скарги, представник ОСОБА_2 адвокат Деревінська Л. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».

Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом).

Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого.

При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження№ 61-21130сво21)).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2023 року у справі № 405/2885/23 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12 березня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис № 755, розірвано (а. с. 10-11, 30-32).

В провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває цивільна справа № 405/3264/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу (а. с. 12-15).

Крім того, в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда знаходиться цивільна справа № 405/2886/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а. с. 16-27, 33-34).

Також в провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувала цивільна справа № 405/9028/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання (а. с. 28-29).

Згідно копії довідки ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_1 06.02.2024 проходила огляд психіатра через скарги на знижений настрій, апатію, вялість, швидку втомлювальність, головний біль, за наслідком якого психіатром було визначено попередній діагноз: депресивний епізод середнього ступеню (а. с. 35).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що своїми діями ОСОБА_2 наніс їй моральну шкоду, оскільки вона зазнала сильних душевних страждань, принижено її честь та гідність й ділову репутацію, порушено її нормальний спосіб життя, оскільки була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я.

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди і причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_2 та моральною шкодою.

Надані позивачем докази та встановлені судом обставини, не свідчать про протиправність поведінки ОСОБА_2 , в той час, як покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено та не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів, які підтверджували б порушення її прав у частині завдання відповідачем їй моральної шкоди, як наслідок, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 було надано докази, які підтверджують факт триваючої дії і наслідків дій ОСОБА_2 , які спричинили позивачу моральну шкоду, не знайшли свого підтвердження.

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції недоречно застосовано вислів «Про людське око» щодо її звернень онлайн на консультацію до лікаря, оскільки вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанції по суті спору.

Суд не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 займається питаннями, пов`язаними із забезпеченням усім необхідним для навчання, харчування та одягу доньки, що додає додаткових хвилювань, оскільки вказані обставини не свідчать про наявність моральної шкоди, протиправність поведінки відповідача та наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою та моральною шкодою.

За змістом частини першої та другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 346/5603/17 (провадження № 61-41031св18) вказано, що дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 було надано до суду копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 та копії знімків, які не були нею подані під час розгляду справи судом першої інстанції.

Подаючи апеляційну скаргу, позивач не ставила питання про долучення вказаних доказів до матеріалів справи та не надавала доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

За таких обставин, суд не бере до уваги надані ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою копії розрахунку та знімків.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, немає.

Разом з тим, щодо поданого представником відповідача клопотання про стягнення витрат на послуги професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником відповідача до суду апеляційної інстанції надано: ордер серії ВА № 1088655 від 21 жовтня 2024 року; копію Договору про надання правничої допомоги № 6 від 21 березня 2024 року, укладений між адвкатом ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , п. п. 4.1.1., 4.1.2 якого передбачено що клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 25 000 грн, 10 000 грн з яких є оплатою за послуги адвоката в суді апеляційної інстанції; копію Рахунку № 6 від 21.03.2024; копію платіжної інструкції № 9 від 21 березня 2024 року по оплату ОСОБА_2 на рахунок адвоката Деревінської Л. В. 25 000 грн за правничу допомогу у справі № 405/1089/24 згідно договору № 6 від 21.03.2024; копію Акту приймання-передачі виконаних робіт адвокатом Деревінською Л. В. клієнту ОСОБА_2 при розгляді Кропивницьким апеляційним судом справи № 405/1089/24 від 23.10.2024; копію детального опису наданих послуг адвокатом Деревінською Л. В. клієнту ОСОБА_2 при розгляді Кропивницьким апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2024 року про відмову у задоволенні пощову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у справі № 405/1089/24; докази надсилання клопотання про стягнення витрат на послуги професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції з додатками ОСОБА_1 .

Від представника позивача адвоката Зайко О. Є. надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому представник вказує про неспівмірність зазначеного представником відповідача розміру витрат на професійну правничу допомогу.

З аналізу наданої представником відповідача копії детального опису робіт вбачається, що адвокатом Деревінською Л. В. було надано клієнту ОСОБА_1 наступні послуги:

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу позивача та направлення його до Кропивницького апеляційного суду і стороні у справі;

- підготовка клопотання про продовження строку на надання відзиву на апеляційну скаргу та направлення його до апеляційного суду;

- підготовка та надання Кропивницькому апеляційному суду і стороні позивача клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції;

- участь у судових засіданнях.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI зазначено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст.19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є:

-надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

-складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

-захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування в кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адмінвідповідальності під час розгляду справи про адмінправопорушення;

-надання правової допомоги свідку в кримінальному провадженні;

-представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адмінправопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача в кримінальному провадженні;

-представництво інтересів фіз- і юросіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших держорганах, перед фіз- та юрособами;

-представництво інтересів фіз- і юросіб, держави, органів держвлади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо іншого не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана ВРУ;

-надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Аналізуючи наданий відповідачем детальний опис робіт та беручи до уваги наведені норми права, суд дійшов висновку, що направлення документів до суду та стороні по справі, а також підготовка та надання Кропивницькому апеляційному суду і стороні позивача клопотання про долучення до матеріалів справи доказів понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені в ст. ст. 1, 19 Закону № 5076-VI, а тому витрати на здійснення вказаних видів робіт не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу.

Враховуючи, що договором про надання правничої допомоги сторонами визначено домовленості щодо обчислення гонорару адвоката та встановлено фіксований розмір гонорару, складність справи, значення справи для сторін, заперечення представника позивача, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаної роботи згідно з долученим до поданої заяви актом, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, керуючись принципом співмірності, суд дійшов висновку про те що розмір витрат на правничу допомогу є дещо завищеним та його необхідно зменшити з 10 000 грн до 5 000 грн, що є співмірніим зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2024 року без змін, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесену відповідачем під час розгляду справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2024 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 5000 (п`ять тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11.11.2024.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. А. Письменний

О. І. Чельник