КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 520/847/17
Провадження № 2/947/13/24
УХВАЛА

20.08.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майнові права,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майнові права, в якій позивач просить суд: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0049/74/45162 від 06.02.2006 року звернути стягнення на предмет застави згідно Договору застави майнових прав від 06.02.2006 року за №393, а саме: майнові права по Договору №3Б-1-83 про інвестування, укладеного 12.01.2006 року між ОСОБА_2 і ТОВ «ІНВЕСТ-ПРОГРЕС», шляхом переводу заставлених майнових прав на ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дана заява передана судді Пучковій І.М.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 20.02.2017 року відкрито провадження по справі та призначено попереднє судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 13.04.2017 року цивільну справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2017 року зупинено провадження по справі до вирішення апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги на заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 14.02.2017 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 18.05.2020 року поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 19.10.2020 року зупинено провадження у цивільній справі № 520/847/17, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 520/9435/16 за позовною заявою ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особа приватний нотаріус ОМНО Гончарова Світлана Юріївна, про визнання недійсним договору застави майнових прав.

У відповідності до розпорядження керівника апарату Київського районного суду міста Одеси від 03.11.2022 року, з підстав припинення повноважень суддею Пучковою І.М. у зв`язку з досягненням 65 річного віку, призначений повторний автоматизований розподіл судової справи, у відповідності до якого засвідченого протоколом від 03.11.2022 року, справу розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.11.2022 року вказану цивільну справу, провадження в якій зупинено, прийнято до свого провадження.

Перевіряючи актуальність підстав для зупинення провадження по справі, судом було також встановлено, що у відповідності до відомостей з сайту Судової влади України, який перебуває у вільному доступі, вбачається, що 28.09.2022 року Верховним Судом ухвалено постанову по справі №520/9435/16-ц, якою заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

За наслідком викладеного, ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 07.11.2022 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

22.05.2023 року до суду надійшла заява від представника відповідача про зупинення провадження в цій справі до набранням законної сили судовим рішенням по цивільній справі №947/12507/23 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ФІНАНС ГРУПП», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними.

За наслідком розгляду вказаного клопотання, 23.05.2023 року судом постановлено ухвалу, якою клопотання задоволено та зупинено провадження по цивільній справі №520/847/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майнові права, донабранням законної сили рішенням суду за наслідком розгляду цивільної справи №947/12507/23 за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК», Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНДАРТ ФІНАНС ГРУПП», ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними.

Перевіряючи актуальність підстав для зупинення провадження у справі, судом було встановлено, що 14.12.2023 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення за наслідком розгляду цивільної справи №947/12507/23. 01.05.2024 року Одеським апеляційним судом ухвалено постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 14.12.2023 року по справі №947/12507/23, повернуто скаржникам.

За наслідком чого, суд встановив про наявність ухваленого судового рішення за наслідком розгляду справи №947/12507/23, яке набрало законної сили.

У зв`язку з чим, ухвалою суду від 24.05.2024 року поновлено провадження по справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні на 26 червня 2024 року о 12 годині 00 хвилин.

До судового засідання призначеного на 26 червня 2024 року о 12 годині 00 хвилин сторони по справі не з`явились, у тому числі позивач та її представник - адвокат Краснопивцев В.М., про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

За наслідком чого, судове засідання було відкладено на 20 серпня 2024 року о 12 годині 00 хвилин.

До судового засідання призначеного на 20 серпня 2024 року о 12 годині 00 хвилин сторони по справі не з`явились, у тому числі позивач та її представник - адвокат Краснопивцев В.М., про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи вказані обставини, приймаючи повторну неявку позивача до судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про встановлення двох поспіль неявок сторони позивача до призначених судом судових засідань по справі, без поважних причин.

Судом враховується, що стороною позивача не повідомлялось суд про зміну місця проживання, про припинення представництва її інтересів представником адвокатом Краснопивцевим В.М., а також не надавалось заяви про розгляд справи за її відсутності.

За наслідком викладеного, приймаючи положення статті 223 ЦПК України та 257 ЦПК України, суд вважає наявними підстави для залишення позову без розгляду.

Судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача до судових засідань, призводять до неможливості розгляду справи, а також приймаючи тривале перебування справи в провадженні суду, призводить до затягування розгляду справи та порушення судом строків розгляду справи.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації позивачем своїх прав, позивач не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи процесуальну поведінку позивача по справі з нез`явлення до судових засідань та відсутнє волевиявлення на розгляд справи за його відсутності, предмет позову і значення справи для сторін, суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності сторони позивача по справі за наявними матеріалами справи.

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майнові права, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на майнові права залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.