ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/2320/23Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 22-ц/817/637/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №595/2320/23 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат Покотило Юрій Володимирович на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2024 року (ухвалене суддею Тхорик І.І., повне рішення складено 29 квітня 2024 року) та на додаткове рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року (ухвалене суддею Тхорик І.І., повне рішення складено 22 травня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2023 року у справі №595/109/22 ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі у розмірі 2600 грн. щомісячно, починаючи з 26 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття та на утримання сина, ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 2 600 грн. щомісячно, починаючи з 26 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала, що з вересня 2022 року дочка навчається в Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника на денній формі навчання, спеціальність "Право" з терміном навчання до червня 2026 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 досягнула повноліття і батько припинив сплачувати аліменти на її утримування та надавати їй будь-яку матеріальну допомогу.

На підставі наведеного, просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання у розмірі 3000 грн., щомісячно, до досягнення нею 23 річного віку.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, у розмірі 2600 грн. щомісячно, починаючи з 22 грудня 2023 року і до закінчення навчання у Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 1073, 60 грн. судового збору.

Додатковим рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року заяви представника позивачки ОСОБА_2 - адвоката Оринник Н.С. та представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Покотила Ю.В. про ухвалення додаткового рішення у даній справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 7 800 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 066, 67 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Покотила Ю.В. подав апеляційну скаргу на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2024 року, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вважає, що право на звернення з даним позовом у позивачки ОСОБА_2 було відсутнє, оскільки таке право, в даному випадку, має лише дочка сторін, яка продовжує навчання і проживає окремо від обох батьків.

Посилається на те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою встановлені, рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2023 року (справа №595/109/22), обставини щодо незадовільного стану здоров`я відповідача.

Крім цього, вищезазначені обставини підтверджуються також випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1231 від 03.05.2024 року, згідно якої ОСОБА_1 в період з 22 квітня 2024 року по 03 травня 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в Бучацькій ЦКРЛ.

Зазначає, що вказана виписка з об`єктивних причин не могла бути поданою в суді першої інстанції, оскільки не існувала фізично, тому подається разом з апеляційною скаргою.

Зазначає, що обставини щодо навчання дочки у Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника та її проживання в гуртожитку були підставами позову у справі №595/1366/23, в якій рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року було стягнуто з нього додаткові витрати пов`язані із зазначеними обставинами за 2022-2023 навчальний рік.

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Покотила Ю.В. Подав також апеляційну скаргу на додаткове рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року, в якій просить дане судове рішення в частині вирішення заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення - скасувати та вказану заяву представника позивача повернути без розгляду, а в частині вирішення заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення - змінити, здійснивши новий розподіл судових витрат за результатом розгляду апеляційної скарги.

Вказує на те, що судом було неповно з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат.

Посилається на те, що при подачі заяви представником позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справі не дотримано вимог ч.6 ст. 14 ЦПК України та п.1 ч.1 ст. 183 ЦПК України, оскільки у даній заяві не було зазначено відомостей про наявність чи відсутність електронного кабінету у ОСОБА_2 та її представника - адвоката Оринник Н.С.

Зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги відсутність доказів направлення вищезазначеної заяви третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 .

Тому вважає, що заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справі підлягала поверненню без розгляду.

Звертає увагу, що розмір витрат на професійну правничу допомогу був завищений і неспівмірний із предметом позову та характером спірних правовідносин.

Вважає, що судом помилково не взято до уваги, що в акті виконаних робіт було включено судові засідання, які не відбувалися, а також завищено час судових засідань, які відбувалися.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Оринник Н.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення суду, в якому вона просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що твердження скаржника про відсутність права матері звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів на їх спільну повнолітню дочку є помилковим, оскільки зі змісту статті 199 СК України можна зробити висновок, що факт реєстрації дитини разом з матір`ю не є вирішальним для визначення права бути позивачем у даній категорії справи.

Наголошує, що відповідач має змогу надавати фінансову допомогу дитині, оскільки ним сплачувалися щомісячно аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття, розмір яких був більшим від тих, які були присуджені йому оскаржуваним рішенням, тому твердження про неспроможність сплачувати кошти на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання є необґрунтованим.

Крім цього, долучені докази про стан здоров`я відповідача, підтверджують лише наявність у нього хвороб, проте не свідчать про його непрацездатність.

Представником позивачки - адвокатом Оринник Н.С. подано відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду без додержання вимог ст.ст. 360, 183 ЦПК України, оскільки не додано докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, а саме відповідачу, а тому він підлягає залишенню без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4 ст. 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Бучацького районного суду в Тернопільській області від 13 лютого 2023 року у справі №595/109/22 вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 грн щомісячно, але, не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) грн щомісячно, але, не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого було видано виконавчий лист №595/109/22 від 13.02.2024 року.

Згідно витягу з реєстру Івано-Франківської територіальної громади №2022/000617248, сформованого 21 вересня 2022 року, адреса місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії Договору про надання освітніх послуг Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника №00801/060ЗС від 13 вересня 2022 року, ОСОБА_3 навчається у даному закладі на спеціальності «081 Право», вартість платної освітньої послуги за 2022-2023 навчальний рік становить 26 000 грн; за 2023-2024 навчальний рік - 26 000 грн; за 2024-2025 навчальний рік - 26 000 грн; 2025-2026 навчальний рік - 26 000 грн.

Згідно довідки №632 від 09.11.2023 року, виданої Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника, ОСОБА_3 дійсно навчається в Навчально-науковому Юридичному інституті на спеціальності 081 «Право» 2-го курсу освітнього рівня «Бакалавр» денної контрактної форми навчання. Передбачуваний термін закінчення навчання - 30 червня 2026 року.

Відповідно до наказу ректора Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника №627 від 31.08.2023, вартість навчання студентів 2022 року вступу на 2023-2024 навчальний рік за освітнім ступенем «Бакалавр» (з урахуванням індексу інфляції - 15%) за спеціальністю «081 Право» становить 29 900 грн.

Згідно договору найму житла у гуртожитку Прикарпатського національного університету ім. В. Стефаника, укладеного 13 вересня 2022 року між ОСОБА_2 та Прикарпатським національним університетом ім. В. Стефаника, оплата за проживання ОСОБА_3 у гуртожитку складає 8000 грн та здійснюється посеместрово.

Згідно квитанції №131 від 14.09.2022 та квитанції №21 від 03.12.2022, ОСОБА_2 сплачено за навчання ОСОБА_3 на першому курсі юридичного факультету за спеціальність «Право» - 13000 грн.

Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №14 від 15.07.2023, ОСОБА_2 сплачено за навчання ОСОБА_3 на першому курсі юридичного факультету за спеціальність «Право» - 13000 грн.

Згідно квитанції №50 від 10.09.2022, ОСОБА_3 сплачено за проживання в гуртожитку 4000 грн.

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 0.91 від 17.01.2023, ОСОБА_3 сплачено вартість за проживання в гуртожитку в сумі 4000 грн.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 21 грудня 2023, відносно ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2023 року по 3 квартал 2023 року інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутня.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року в справі №595/1366/23, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2024 року залишено без змін, вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додаткові витрати на навчання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у Прикарпатському національному університеті імені В. Стефаника в сумі 13000 гривень за 2022-2023 навчальний рік; стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додаткові витрати на проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у гуртожитку Прикарпатського національного університету імені В. Стефаника в сумі 4000 гривень за 2022-2023 навчальний рік.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 28 листопада 2023 року в справа №595/1768/23, яке постановою Тернопільського апеляційного суду від 01 березня 2024 року залишено без змін, вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 лютого 2023 року у справі №595/109/22 за період з травня 2023 року по серпень 2023 року в розмірі 13000 грн.

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 05.12.2023, ОСОБА_1 переказав на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000 грн.

Згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 03.01.2024, ОСОБА_1 переказав на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000 грн, в рахунок сплати аліментів.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, станом на 10.05.2023 у відповідача ОСОБА_1 відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №545, виданої Бучацькою ЦКРЛ, ОСОБА_1 перебував у вказаному закладі на лікуванні з 21.02.2024 по 04.03.2024 з діагнозом: Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ступінь 2. Гіпертонічний криз (21.02.2024). Гіпертензивне серце з гіпертрофією стінок лівого шлуночку та його діастолічною дисфункцією. ІХС. Стенокардія напруги ІІ ФК. Кардіосклероз в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією. Високий кардіоваскулярний ризик. СН І-ІІ А ст. ФК ІІ. ХХН ІІ. Двобічний сече сольовий діатез. ХНН І ст.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін ОСОБА_3 навчається у Прикарпатському національному університеті ім. В. Стефаника, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги, а тому з врахуванням фактичних обставин справи та наявної можливості у відповідача сплачувати аліменти, вважав, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 2600 грн. щомісячно з 22 грудня 2023 року і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам в повній мірі.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та Верховний Суд в постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не має права на подання позову колегією суддів відхиляються, оскільки мати та дочка проживали за однією адресою після розірвання шлюбу між сторонами, а факт зареєстрованого тимчасово місця проживання ОСОБА_3 у гуртожитку в м. Івано-Франківськ зумовлений її навчанням на денній формі у вищому навчальному закладі та має тимчасовий характер.

Враховуючи, що позов подано в інтересах дочки, зокрема стягнення на її утримання, ОСОБА_2 є належним позивачем у справі.

Зазначений висновок узгоджується з подібними висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 554/4533/17, від 21 листопада 2018 року №583/664/17 та від 26 грудня 2018 року у справі № 172/1423/15-ц.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що оплату за навчання доньки здійснює саме ОСОБА_2 , що підтверджується відповідними квитанціями.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що надані докази щодо стану здоров`я відповідача, які підтверджують наявність у нього ряду захворювань, не свідчать про його непрацездатність.

Також до апеляційної скарги представником ОСОБА_1 було подано виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1231 від 23.04.2024 року, видану Бучацькою ЦКРЛ, згідно з якою ОСОБА_1 перебував у вказаному закладі на лікуванні з 22.04.2024 по 03.05.2024 з діагнозом: LXC. Стенокардія напруги ІІ ФК. Кардіосклероз в поєднанні з метаболічною кардіоміопатією. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ступінь 2. Гіпертонічний криз (22.04.2024р.) Гіпертензивне серце з гіпертрофією стінок лівого шлуночку та його діастолічною дисфункцією. Високий кардіоваскулярний ризик. СН І-ІІ А ст.. ФК ІІ. Дегенеративно дистрофічне захворювання хребта. Остеохондроз, деформуючий спондильоз шийного, грудного, поперекового відділів хребта. Дорзальні протрузії м/х дисків С4-С7, Th3-Th4, Th6- Th 7, L1-L2, L3-L4, дегенеративні зміни м/х дисків Th-6 Тh 9, вузли Шморля тіл Th 5 - Th11, дорзальна циркулярна протрузія м/x диску L4-L5, частково осифікована кила м/х диску L5-S1, вузли Шморля тіл L1-L5. ФНХ І-ІІ ст. Двобічний сече сольовий діатез.

Вказаний доказ, в силу ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом приймається, оскільки довідка була видана відповідачу після ухвалення оскаржуваного рішення.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що вищезазначена виписка з медичної карти амбулаторного хворого підтверджує лише наявність у відповідача ряду захворювань, проте не свідчить про його непрацездатність, відтак вищезгаданих висновків суду першої інстанції не спростовує.

Також суд першої інстанції слушно не прийняв доводи відповідача щодо необхідності врахування рішень суду у справах №595/1366/23, №595/1768/23 при ухваленні рішення у даній справі, оскільки такі стосуються стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, а також неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, відповідно ухвалені до моменту досягнення донькою сторін ОСОБА_2 18-ти річного віку і не мають для суду преюдиційного значення.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на повнолітню доньку, оскільки вона дійсно навчається у Прикарпатському національному університеті ім. В. Стефаника, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, яку їй може надавати відповідач.

Також апеляційний суд погоджується із розміром аліментів - 2600 грн. щомісячно, оскільки при його визначені судом першої інстанції враховано матеріальне становище відповідача ОСОБА_1 , його стан здоров`я, перебування на утриманні відповідача малолітнього сина ОСОБА_4 та обов`язок обох батьків надавати відповідну матеріальну допомогу.

Такий розмір аліментів є достатнім та справедливим і не порушує прав ні отримувача, ні платника аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.

Щодо додаткового рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції, про намір подачі якої адвокат заявив до виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати, представник позивача подала: договір про надання правової допомоги від 13 липня 2023 року, додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року, акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 24 квітня 2024 року, квитанції до прибуткового касового ордера №18 від 20 листопада 2023 року та №4 від 24 квітня 2024 року.

Згідно п.6 Договору про надання правової допомоги від 13 липня 2023 року, укладеного між адвокатом Оринник Н.С. та клієнтом ОСОБА_2 , за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі та в строки, встановлені додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Гонорар може бути визначений погодинна оплата або фіксована плата за окремо надані послуги. Вид гонорару узгоджується сторонами.

Додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року визначено, що сторони домовилися, що оплата послуг адвоката здійснюється погодинно і визначається в межах 1000 грн. за годину роботи адвоката. Остаточний розрахунок за отримані послуги клієнт зобов`язується здійснити протягом п`яти днів з дня отримання від адвоката акту виконаних робіт.

Згідно акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 24 квітня 2024 року адвокат Оринник Н.С. надала ОСОБА_2 наступні види робіт (послуг): надання консультації, збір доказів, формування правової позиції, складення позовної заяви, підготовка додатків до позову та його направлення до суду, складення та направлення відповідачу відповіді на відзив, участь в судових засіданнях. Зазначено, що всього вартість послуг становить 9000,00 грн.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера №18 від 20.11.2023 та №4 від 24.04.2024, ОСОБА_2 оплатила послуги адвоката Оринник Н.С., надані на підставі договору від 13.07.2023, в сумі 5000 грн. та 4000 грн., відповідно.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення без розгляду заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 10 Положення про ЄСІТС, ч.6 ст. 14 ЦПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС у добровільному порядку.

Статтею 183 ЦПК України визначені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 183 ЦПК України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Абзацом першим частини четвертої статті 183 ЦПК України передбачено, що суд повертає заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду у разі, якщо її подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті.

Водночас згідно висновків, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справі ZUBAC v.CROATIA («Зубац проти Хорватії») від 5 квітня 2018 року).

Так, у своєму запереченні на клопотання про повернення без розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення від 08.05.2024 року представник позивачки - адвокат Оринник Н.С. зазначила, що 06.05.2024 у систему «Електронний суд» їй надійшло клопотання представника відповідача.

Вказане свідчить про те, що у неї наявна зареєстрована офіційна електронна адреса в ЄСІТС, яку вона використовувала протягом усього часу розгляду справи в суді першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про повернення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду, оскільки це сприятиме дотриманню принципів доступу до правосуддя і уникненню надмірного формалізму при здійсненні права на справедливий суд.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, в яких представник відповідача посилається на відсутність доказів направлення заяви про ухвалення додаткового рішення третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - ОСОБА_3 , яка є дочкою сторін і в інтересах якої ухвалено рішення, оскільки вони містять ознаки надмірного формалізму та не свідчать про те, що у зв`язку з цим були порушені права відповідача.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З урахування зазначеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зменшення розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що судом правильно стягнуто витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни додаткового рішення суду.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для їх скасування в межах вимог, заявлених у апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 23 квітня 2024 року та додаткове рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, зазначених у п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2024 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.