П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 357/2409/24

Провадження № 22-ц/824/14061/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Немировської О. В.,

секретаря: Желепи В. В.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Агудалічевим Олександром Олександровичем, на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого у складі судді Орєхова О.І. 12 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини.

05 березня 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 180.

Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем через різні погляди на життя не склалось. Подружні відносини між ними припинилися. Спільне господарство не ведеться. Вважає, що їх шлюб існує формально, а тому подальше його збереження є недоцільним.

Просив суд розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було укладено 05 березня 2016 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 180 (а.с. 1-2).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, зареєстрований 05 березня 2016 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , актовий запис № 180, - розірвано.

Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки, спільне життя у подружжя не склалось, шлюбні відносини між подружжям припинені, подружжя не пов`язано спільним побутом, господарство сумісно не ведуть, тому суд приходить до висновку, що родина фактично розпалась та її поновлення неможливе, у зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати.

Звертаючись до суду з заявою за вх. № 20654 від 12 квітня 2024 року, позивач просив понесені ним при зверненні до суду з даним позовом судові витрати залишити за ним. Тому, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку про можливість віднесення судових витрат за рахунок позивача.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з судовим рішенням, 01 липня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Агудалічев О. О. подав через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

У обґрунтуванні доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при ухваленні оскаржуваного заочного рішення судом першої інстанції не повно та не всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; наявна невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, обставинам справи; порушено норми процесуального права.

Обґрунтування полягає в наступному:

1. Зауважує, що відповідач не була належним чином повідомлена про дату, час і місце слухання справи, оскільки жодної повістки не отримувала, про що суд першої інстанції прямо зазначив у своєму рішенні (відомості про отримання судової повітки на адресу суду не повернулися). У свою чергу, дані трекінгу з відстеження з Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.07.2024 Укрпошти не є достовірною інформацією про факт вручення судової повістки стороні у розумінні вищезазначених норм цивільного процесуального законодавства.

Відповідач дізналася про те, що у суді розглядається питання про розірвання шлюбу 05.04.2024р. особисто від Позивача під час його телефонного дзвінка, що стало для неї неочікуваною новиною, оскільки перед подачею відповідного позову до суду Позивач жодного разу не говорив Відповідачу про такі наміри. Тому, після того як остання дізналася про судову справу, вона 05.04.2024р. зареєструвала електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» та 08.04.2024р. подала вказану заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Проте, у зв`язку з тим, що Відповідач недостатньо обізнана у нормах цивільного процесуального законодавства, вона подала відповідну заяву із недотриманням строку передбаченого для вчинення цієї процесуальної дії. Також, Відповідач не мала змоги відразу скористатися юридичними послугами, оскільки перебувала за межами України в іноземній державі, тому для цього потрібно було більше часу, ніж як би вона знаходилася на території України.

Беручи до уваги вищезазначені обставини, Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення просила суд першої інстанції визнати причини її неявки в судове засідання 12.04.2024р. та не подання відзиву на позовну заяву поважними. Але, суд першої інстанції вказану заяву залишив без задоволення.

2. Позивач у позовній заяві стверджує, що подружні відносини припинилися та спільне господарство не ведеться, що не відповідає дійсності. Також, незважаючи на все, Відповідач хоче зберегти шлюб з Позивачем, проте суд першої інстанції не вислухав її доводів та заяв/клопотань з цього приводу, у зв`язку з чим позбавив можливості отримати строк для примирення.

3. Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Позивач і Відповідач мають спільну малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 21.09.2016р. (копія свідоцтва міститься у матеріалах справи). Про це Відповідачка вказала у заяві про перегляд заочного рішення та додала копію свідоцтва про народження.

Також зазначає, що між Відповідачем та Позивачем наявний спір про те, з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, про що Відповідач вказувала у заяві про перегляд заочного рішення.

Таким чином, з вищезазначених висновків суду першої інстанції, Відповідач приходить до висновку, що суд неповно та не всебічно з`ясував обставини, що мають значення для цієї справи

З огляду на те, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального законодавства, неповно та не всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, Відповідач просить скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2024 року у справі № 357/2409/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рух апеляційної скарги та матеріалів справи

30 липня 2024 року матеріали справи № 357/2409/24 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою адвокатом Агудалічевим О.О., на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2024 року справу призначено до розгляду в судове засідання в приміщенні Київського апеляційного суду на 06 листопада 2024 року на 15 годину 45 хвилин з викликом в судове засідання учасників справи.

16 жовтня 2024 року Позивачем подано безпосередньо до Київського апеляційного суду письмові пояснення на апеляційну скаргу, в яких він вважає доводити Відповідача необґрунтованими, та апеляційну скаргу такою, яка не підлягає задоволенню виходячи з того, що 08 липня 2024 року між батьками було укладено договір щодо визначення місця проживання, виховання та утримування дитини, в якому чітко зазначені права кожного з подружжя. Копію договору додано до письмових пояснень. Зазначає, що шлюбні відносини припинились з того часу як Відповідач залишила територію України, а решта спорів вирішена спочатку в усному порядку, а потім узаконено договором.

В судове засідання учасники справи не з`явилися.

Судова повістка, яка надсилалася ОСОБА_1 отримана ним особисто 13 вересня 2024 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про доставку судової повістки на поштову адресу Позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Отримання судових повісток Відповідачем та її представником підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, що містяться в матеріалах справи, згідно яких судові повістки-повідомлення про час, дату і місце проведення судового засідання доставлено 29 серпня 2024 року до їх електронних кабінетів.

В своїй заяві від 01 листопада 2024 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Агудалічев О.О. просив суд розглянути справу без участі ОСОБА_2 та її представника адвоката Агудалічева О.О.

За таких обставин, апеляційний суд в складі колегії суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача, відповідача та її представника.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Позиція Київського апеляційного суду

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач просить скасувати заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.04.2024 року у справі № 357/2409/24 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

Встановлено, що 05 березня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 180, який заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2024 року розірвано.

Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - донька ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 49, 52-53).

Звертаючись до суду з позовом, Позивач посилався на те, що спільне життя з відповідачем через різні погляди на життя не склалось. Подружні відносини між ними припинилися. Спільне господарство не ведеться. Вважає, що їх шлюб існує формально, а тому подальше його збереження є недоцільним.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми матеріального права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині скасування рішення суду першої інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п. 3 ч. 3 даної статті, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо апеляційної скарги Відповідача свідчить, що 05 квітня 2024 року Відповідачем зареєстровано кабінет у підсистемі «Електронний суд», та вже 08 квітня 2024 року подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Зареєструвавши кабінет у підсистемі «Електронний суд» Відповідач отримала доступ не лише до можливості подати відповідну заяву, але і до ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження та призначення судового засідання на 12 квітня 2024 року.

Таким чином доводи Відповідача про неналежне та незавчасне повідомлення про час, місце та дату судового засідання є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині надання строку на примирення подружжя

Передбачене ч.1 ст.111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч.7 ст.240 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі №442/6319/16-ц.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не було подано до суду клопотання про надання сторонам строку для примирення, при цьому позивач зазначив у позові, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. У своїх поясненнях (відзиві) на апеляційну скаргу від 16 жовтня 2024 року Позивач підтвердив намір розірвання шлюбу та не виявив бажання зберегти шлюб та сім`ю

Крім того, колегія суддів враховує, що обсяг часу між часом подання позовної заяви у справі 06 лютого 2024 року та до часу ухвалення у справі судового рішення 12 квітня 2024 року, а також до часу апеляційного розгляду справи становить більше дев`яти місяців, у Відповідача було достатньо часу для того, аби скористатись своїм правом в позасудовому порядку переконати Позивача щодо доцільності збереження шлюбу та примирення із ним, якщо дійсно Відповідач цього примирення потребував. Колегія суддів вважає, що Відповідач штучно затягує розгляд справи, фактично примушуючи Позивача до перебування у шлюбі з ним.

Примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує буде порушувати його законні права та інтереси і суперечить вимогам закону та інституту сім`ї, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Намагання відповідача примиритися з відповідачем є виключно її бажанням, яке не підтримується позивачем.

У справі, що переглядається, суд, надаючи строк для примирення подружжя та зупиняючи розгляд справи на 6 місяців, має звернути увагу на те, що закріплена у статті 111 СК України норма права є диспозитивною, тому суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства, а за обставинами справи існує реальна можливість примирення сторін.

Оскільки суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, тому, вирішуючи клопотання відповідачки про надання строку на примирення, суд апеляційної інстанції повинен оцінити: строк, який сплинув із моменту пред`явлення позову про розірвання та ухвалення оскаржуваного судового рішення причини неподання відповідачкою клопотання про надання строку на примирення в суді першої інстанції; вказати на обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін.

Аналогічні висновки виклав у своїй постанові від 08 березня 2023 року Верховний Суд у справі № 127/16963/22-ц (провадження № 61-203св23).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання шлюбу є правильним, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам Позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині не всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи

Відповідач у своїй апеляційній скарзі звертає увагу суду апеляційної інстанції, що Позивач і Відповідачка мають спільну малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 21.09.2016р., та що між Відповідачкою та Позивачем наявний спір про те, з ким із них буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, про що Відповідачка вказувала у заяві про перегляд заочного рішення.

Суд приймає до уваги доводи Позивача викладені в поясненнях (відзиві) на апеляційну скаргу, згідно яких між Позивачем та Відповідачем укладено договір щодо чіткого визначення місця проживання, виховання та утримання дитини, а отже інший спір між учасниками справи згідно матеріалів справи відсутній.

Ці обставини, свідчать про те, що сторони між собою дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, обсягу вихання дитини та умов її утримання.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України.

Сам факт наявності неповнолітньої дитини у подружжя не є обов`язковою умовою задля відмови судом позовної вимоги про розірвання шлюбу. За наявності неповнолітніх дітей судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, але виключно за фактичного можливості такого примирення. Принцип добровільності у розірванні шлюбу закріплений в законодавстві, а жодні права дитини в цій справі судом не вирішувались, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відмови в задоволені позовних вимог. В частині вирішення позовних вимог судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

А отже доводи апеляційної скарги щодо неповного з`ясування судом першої інстанції обставин справи і невмотивованість рішення в оскаржуваній частині не знайшли своє підтвердження, а отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Висновки за результатом розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. В. Немировська