РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 557/472/24

Провадження № 22-ц/4815/966/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С.С.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" на заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 21 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

25 березня 2024 року ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованості за договором №164546-РВ1-003 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, від 16.11.2020 у розмірі 51782,18 гривень та судові витрати у розмірі 2422,40 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.11.2020 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір №164546-РВ1-003 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, що був підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

ТОВ «Бізнес Позика» 16.11.2020 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №164546-РВ1-003 про надання кредиту, а ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору про надання кредиту, на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» було направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G7054, на номер телефону, що зазначений Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 16.11.2020 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 164546-РВ1-003 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» за умовами якого ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 24000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.02439584 процентів за кожен день користування Кредитом.

Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 24000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 , яку ним було вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про видачу коштів.

Отримавши кредитні кошти на вказаний у заяві банківський рахунок, відповідач належним чином зобов`язання не виконувала і станом на 11.03.2024 утворилася заборгованість в розмірі 51782,18 грн., з яких 24000,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 27782,18 гривень сума прострочених платежів по процентах і 00,00 гривень сума прострочених платежів за комісією.

Заочним рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 21 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»» заборгованість за договором №164546-РВ1-003 про надання кредиту від 16 листопада 2020 року у розмірі 24000 (двадцять чотири тисячі) гривень 00 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»» судовий збір у розмірі 1121 (одна тисяча сто двадцять одна) грн. 50 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими (простроченими) процентами за користування кредитом в розмірі 27782,18 грн., ТОВ «Бізнес Позика» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення вказаних вимог.

Апелянт вважає висновки місцевого суду такими, що базуються на хибному ототожнені природи нарахування процентів у відповідності до положень статей 1048, 1056-1 ЦК України та в порядку частину другої статті 625 цього Кодексу; як наслідок, суд дійшов помилкового висновку щодо можливості зменшити розмір процентів за користування кредитними коштами упродовж дії строку кредитування.

Зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 638, 640, 1046, 1054 ЦК України, Договір № 164546-РВ1-003 про надання кредиту був укладений з моменту фактичної видачі кредитних коштів, а саме - 16.11.2020 року.

Судом не було враховано висновків Верховного Суду, щодо наявності/відсутності електронного підпису на електронному доказів, а також що стосується можливості Позивача змінювати електронний Кредитний договір на свій розсуд і в будь-який час: 1) у постанові від 03.08.2022р. по справі № 910/5408/21, у якій йдеться про наявність або відсутність підпису на електронному доказі, зокрема: п.57. Невикористання електронного підпису особами, які створили електронний доказ (лист, повідомлення, файл, аудіозапис, інші дані), не є підставою для визнання такого доказу недопустимим, якщо інше не встановлено законом.

2) у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 Верховний Суд вказав, що подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим: «Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, лише у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.» Аналогічний висновок зроблений у постанові від 23.09.2021 у справі №910/17662/19.

3) у відповідності до п.66 Постанови Верховного Суду від 03.08.2022р. по справі №910/5408/21 ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/106078971 ) суди про розгляді справ мають дотримуватись презумпції цілісності (достовірності) електронних доказів, що означає, що доказ вважається цілісним (достовірним), поки інша сторона цього не спростує.

Позивач також звертає особливу увагу суду, що примірник електронного Кредитного договору, наданий Позивачем до суду, є його оригіналом (з огляду на вищезазначені норми законодавства України) й будь-який інший варіант Кредитного договору у Позивача відсутній та, відповідно, будь-який інший оригінал Кредитного договору Позивачем до суду взагалі наданий не може бути. При цьому, зазначений оригінал Кредитного договору був збережений в первісному та незмінному вигляді.

При цьому, Відповідач, який взагалі не цікавився розглядом справи та не довів відсутність цілісності Кредитного договору.

Також на думку апелянта судом першої інстанції не було враховано принципу презумпції правомірності правочину.

Оскільки як було встановлено судом, договір є укладеним та чинним, а кредитні кошти на виконання умов договору були отримані відповідачем, то відповідно Відповідач зобов`язався виконувати умови Договору, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитом. Однак, суд першої інстанції відмовив у позовних вимогах про стягнення процентів за користування кредитом, зробивши при цьому взаємопротилежні за змістом висновки в оскаржуваному рішенні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому судом не переглядається.

Судом встановлено, що позивачем до суду на підтвердження позовних вимог надано пропозицію (оферту) укласти Договір № 164546-РВ1-003 про надання кредиту ТОВ «Бізнес Позика» від 16.11.2020, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання договору № 164546-РВ1-003 від 16.11.2020, копію договору №64546-РВ1-003 від 16.11.2020 про надання кредиту, копію паспорту споживчого кредиту від 16.11.2020, які містять відомості щодо позичальника грошових коштів ОСОБА_1 та кредитодавця - ТОВ «Бізнес Позика», а також умови надання кредиту. Крім того, до позовної заяви додано копію Правил надання споживчого кредиту ТОВ «Бізнес Позика».

Задовольняючи частково позов місцевий суд виходив з того, що між ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес Позика» був укладений кредитний договір, за яким ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Бізнес Позика» кредит - грошові кошти у розмірі 24000,00 грн. і даними коштами користувалась відповідач.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відмову у стягненні відсотків суд мотивував тим, що оскільки подана до суду до позовної заяви копія договору № 164546-РВ1-003 про надання кредиту, не містить електронних підписів одноразового ідентифікатора сторін договору, що не дає можливість суду перевірити обізнаність відповідача з істотними умовами договору, зокрема, щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії.

Колегія суддів не може погодитись з наведеним висновком місцевого суду зважаючи на наступне.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, у постановах від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10.06.2021 у справі №234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З візуальної форми послідовності дій клієнта по договору №164546-РВ1-003 від 16.11.2020 р. в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , використовуючи номер телефону НОМЕР_2 , зайшла у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердила номер мобільного телефону, отримала інформацію про обрані умови кредиту, ознайомилася з паспортом споживчого кредиту та підписала його одноразовим ідентифікатором G0249. Товариством сформовано індивідуальну оферту та направило клієнту одноразовий ідентифікатор G7054. Клієнтом прийнято умови оферти шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання отриманим ідентифікатором G7054. В особистому кабінеті відповідачки виведено договір для перегляду та скачування (а.с. 15-16).

Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_1 , її паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, котрі належать останній, що є підтвердженням здійсненою нею процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 1 Договору кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 24 000,00 грн. (Двадцять чотири тисячі грн.) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів (надалі Договір).

Тип Кредиту: Кредит. Строк кредиту: 16 тижнів. Процента ставка: в день 1,02439584, фіксована. Комісія за надання Кредиту (далі - Комісія): 5 100,00 грн. Загальний розмір наданого Кредиту: 24 000,00 грн. Термін дії Договору: до 08.03.2021 р. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 42 240,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 373,90448160 процентів.

Відтак висновок місцевого суду про неузгодженість відсоткової ставки між сторонами є помилковим.

Згідно наданого розрахунку заборгованість по відсотках становить 27782 гривні 18 копійок. Розрахунок є арифметично правильним та відповідає умовам договору.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 27782,18 грн. не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог про стягнення відсотків за користування кредитом з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 21 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» 27782 гривень 18 копійок заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 1962 гривні 14 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.