У Х В А Л А

Справа № 634/112/24

Провадження № 2/634/89/24

"18" березня 2024 р. смт Сахновщина Харківської області

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі головуючого судді Зимовського О.С., за участю секретаря судового засідання Лісняк С.П., розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в сел. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Харківенергозбут» про настання форс-мажорних обставин по договору про постачання електричної енергії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» про захист порушеного права споживача а саме про настання форс-мажорних обставин по договору про постачання електричної енергії.

13.03.2024 року на адресу суд від представника відповідача ПАТ «Харківенергозбут» Бірюкової О.П. надійшло клопотання про направлення вищезазначеної цивільної справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова, оскільки місцезнаходження відповідача ПрАТ «Харківенергозбут» на момент звернення ОСОБА_1 до суду є вул. Гоголя, 10 м. Харків, що територіально відноситься до юрисдикції Київського районного суду м. Харкова.

Позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву в якій заперечував проти направлення справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

Представник відповідача ПАТ «Харківенергозбут» Бірюкова О.П. в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду. Для визначення підсудності спору суду необхідно з`ясувати коло цивільних справ, які компетентний вирішувати по суті даний суд.

Територіальна підсудність (юрисдикція) це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

В порядку частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток із вказаного правила становлять альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Частиною 5 статті 28 ЦПК України, передбачено, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника;

Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Як убачається з предмету та підстав позову, на думку позивача, цивільно-правові відносини виникли між фізичною особою споживачем послуг, та юридичною особою з правом ведення господарської діяльності у сфері постачання електричної енергії, а тому засобом захисту порушеного права відбувається за допомогою Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації політики у сфері захисту прав споживачів.

Сам позивач визначає підставу та предмет позову, а тому якщо у позовній заяві міститься посилання на порушення відповідачем прав позивача як споживача, право вибору суду для звернення з таким позовом належить позивачу. Коли ж пред`явлення позову не пов`язано із захистом прав споживачів, встановлена для цих позовів альтернативна підсудність не поширюється.

Більше того, суд на стадії відкриття провадження у справі не вправі робити висновок про те, чи порушені права та інтереси позивача як споживача та чи поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини. Такі висновки суд може зробити лише після розгляду справи.

Разом з тим, частиною першою статті 30 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

У постанові від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Тому на спори, предметом яких є стягнення заборгованості, що виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми ст. 30 ЦПК України.

Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з постачання електричної енергії. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, позов щодо виконання договору за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Виходячи з положень ст. 31 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вищезазначена позовна заява не підсудна Київському районному суду м. Харкова, а тому в задоволенні клопотання про зміну підсудності слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 175, 177, 187, 274, 277 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача ПрАТ «Харківенергозбут» про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Харківенергозбут» про настання форс-мажорних обставин по договору про постачання електричної енергії до Київського районного суду м. Харків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 19.03.2024 року.

Суддя: