Справа № 449/29/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2024 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Гуняк О.Я.,

з участю секретаря судових засідань: Тивонюка С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Жовнір Г.Й. від 13.12.2023р. про закінчення виконавчого провадження, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою про скасування постанови Головного державного виконавця Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції Жовнір Г.Й. №61402357 від 13.12.2023р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №445/1680/19, виданим 25.02.2020р. Перемишлянським районним судом Львівської області.

Покликається на те, що постанова державного виконавця є протиправною, упередженою, винесеною без повного виконання виконавчого листа (погашення боргу), такою, що підлягає повному скасування, оскільки виконавчий лист про стягнення в його користь з ОСОБА_2 149147 боргу (еквівалент 3300 Євро та 2300 Доларів) за договором позики (розпискою) від 01.11.2018 р. виконано частково. Залишок боргу ОСОБА_2 становить 1726,27 Євро, що в еквіваленті на 13.12.2023р. становить 68947,22 грн. Звертає увагу суду на те, що в оскаржуваній постанові зазначається висновок державного виконавця про фактичне виконання, при цьому за відсутністю висновку про те, чи стягнуто борг в еквіваленті до іноземної валюти, що не відповідає вимогам виконавчого листа та судовому рішенню на підставі якого видано лист. Зазначив, що особисто звертався до державного виконавця з клопотанням від 03.01.2023рокуз зазначенням сплаченого ОСОБА_2 боргу з врахуванням до еквіваленту в іноземній валюті. Вважає, що внаслідок винесення державним виконавцем Жовнір Г.Й. Постанови ВП №61402357 від 13.12.2023р. про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №445/1680/19, виданий 25.02.2020р. Перемишлянським районним судом Львівської області порушені його права, право на отримання боргу в розмірі 68 740.07 грн., що станом на 13.12.2023року еквівалент 1726,27 Євро. В обгрунтування скарги покликається на вимоги ст. ст. 18, 298-1 Конституції України, ст. ст. 1,2,5,18,19,39 Закону України Про виконавче провадження та просить таку задовольнити.

Стягувач та його представник в судове засідання не з`явилися. Однак, подав заяву, згідно якої скаргу підтримує та просить таку розглядати за його відсутності.

Представник Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції в судове засідання не зявився. Однак, скерував заперечення. Просить у задоволенні скарги відмовити. Вважає таку безпідставною Звертає увагу суду на те, що державним виконавцем стягнуто борг в повному обсязі в сумі 149147 грн, який визначено виконавчим листом. Зазначив, що виконавче провадження закінчено 13.12.2023року на підставі п.9 ст.39 Закону України Про виконавче провадження Підстави для скасування постанови про закінчення виконавчого провадження відсутні.

Боржник в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду скарги, про причини неявки суд не повідомив.

Тому, відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін, на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.3 ч.12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.447ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.01.2020року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 149147,00 (сто сорок дев`ять тисяч сто сорок сім )гривень боргу (еквівалент 3300 Євро та 2300 Доларів) за договором позики (розпискою) від 01.11.2018р. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 491,47 грн.

На підставі зазначеного рішення ОСОБА_1 25.02.2020року було видано виконавчий лист, який стягувачем пред`явлено до примусового виконання в Перемишлянський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції.

13.12.2023 року державним виконавцем Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 61402357 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме - у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом.

При цьому державний виконавець виходив з того, що боржником сплачено 149147 грн, тобто виконано рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.01.2020року.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частини третьої цієї статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

У даній справі встановлено, що виконавче провадження відкрито за виконавчим листом, виданим Перемишлянським районним судом Львівської області на підставі рішення цього суду від 16.01.2020року, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 149147,00 (сто сорок дев`ять тисяч сто сорок сім )гривень боргу (еквівалент 3300 Євро та 2300 Доларів) за договором позики (розпискою) від 01.11.2018р. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 6 491,47 грн.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржників грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постановах: від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18); від 16.11.2022року справа № 301/2052/18 (провадження № 61-7786св21)

Враховуючи викладене, державний виконавець зобов`язаний був під час примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення суду, керуватися положеннями статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки між стягувачем та боржниками існувало валютне грошове зобов`язання і заборгованість за кредитним договором була стягнута судом в іноземній валюті - доларах США та Євро.

При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, боржник повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу.

Керуючись статтями 258-261,447-453 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Постанову державного виконавця Перемишлянського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 13.12.2023 про закінчення виконавчого провадження N 61402357 визнати протиправною та скасувати.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасники справи, яким ухвала не була вручена у день її проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

Суддя Гуняк О.Я.