Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2024Справа №607/16700/24

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Братасюка В.М.

за участю секретаря Тинкалюк Є.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі у загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Тернопільська міська рада про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , третя особа Тернопільська міська рада про позбавлення батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на те, що з відповідачкою по справі вони були одружені, мають спільних дітей; остання тривалий час з дітьми не проживає, ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню доньок, не надає матеріальної допомоги, не цікавиться станом їхнього здоров`я, фізичним розвитком, не проявляє материнських почуттів, піклування та турботи.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак забезпечив явку повноважного котрий позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідачка у підготовче судове засідання не з`явилася, перебуваючи за межами України направила заяву про слухання справи за відсутності, викладені в позові обставини визнала у повному обсязі.

Третя особа не забезпечила явку повноважного представника в підготовче судове засідання, хоча належним чином повідомлялася судом про час і місце розгляду.

За правилами частини 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

Отже, 18.08.2005року між ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану

Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, про що зроблено актовий запис за №1529 та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії

НОМЕР_1 .

13.09.2018 р. шлюб між Позивачем у цій справі, та

ОСОБА_3 (Відповідач) було розірвано, про що було винесене рішення Тернопільським міськрайонним судом у справі №607/15467/18.

Від даного шлюбу у них народилися дві дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 31.03.2008року) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 18.01.2012року), які перебувають на утриманні та проживають із позивачем.

Враховуючи те, що відповідачка є громадянкою росії, з дітьми не проживає з часу перетину кордону 07.03.2022 року, матеріально не підтримує та довший час перебуває за межами України, а також одна із доньок, а саме ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом, як доказ позивач надав копію медичного висновку N?254 про дитину-інваліда віком до 18 років від 09.09.2021року, останній звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом про визначення місця проживання дітей.

22.05.2023року Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/8079/22 задоволено позов частково, яким визначене місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_2 .

Відповідачка у цій справі є матірю малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте не бере участі у вихованні дітей, не провідує їх, не цікавиться успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує їх не цікавиться життям, здоров?ям та навчанням дитини, а також не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток.

У зв?язку з цим, позивач звертався до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом про стягнення аліментів.

24.11.2023року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на 05.06.2024р заборгованість по аліментах становить - 25 455 грн. 52коп., що підтверджується довідкою від 05.06.2024року №5651 та розрахунком заборгованості із сплати аліментів від 05.06.2024 №5652 виданою приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Д. Вариводою .

Зазначені вище обставини підтверджуються наступними доказами:

- медичним висновком про дитину - інваліда віком до 18 років № 319, 232, 253,242,254;

- актом обстеження умов проживання від 05.10.2022року, 08.11.2022року;

- висновком органу опіки та піклування від 07.12.2022року щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- рішенням Тернопільської міської ради від 07.12.2022року №1404;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 від

18.01.2012року;

- свідоцтвом про народження ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від

31.03.2008року;

- рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 13.09.2018року про розірвання шлюбу;

- рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 22.05.2023року про визначення місця проживання дітей;

- рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.11.2023року про стягнення аліментів на утримання дітей.

- довідкою та розрахунком про заборгованість приватного виданою приватним

виконавцем Д.Варода.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім?я, дитинство, материнство і батьківство

охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім?ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов?язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з роз?ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов?язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров?я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов?язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику

Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015)

Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв?язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам?ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім?я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином суд констатує безумовне право матері на виховання дитини, однак у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дитини, які мають першочергове значення при вирішенні справи.

Однак враховуючи ці обставини, що відповідач не проявляє материнської турботи та любові по відношенню до своїх дітей, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не спілкується з ними, зокрема, в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, вважаю що ОСОБА_3 свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків по вихованню малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є усі підстави позбавити її батьківських прав.

Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі №459/3411/17.

Відповідно до ст. ст.150,157 Сімейного кодексу України батьки зобов?язані піклуватися про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов?язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав (ст.164 Сімейного кодексу України).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання позову відповідачкою, суд вважає, що остання свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, у зв`язку з чим, враховуючи їхні інтереси, необхідність умов для їхнього нормального виховання та розвитку, вважає, що відповідачку слід позбавити батьківських прав стосовно дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 142, 200, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, ст. 154, п.2 ч.1 ст. 164, ст.165 Сімейного Кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянку російської федерації, батьківських прав щодо дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1211, 20 гривень судового збору .

Сторони мають право оскаржити рішення в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Позивач: ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 останнє відоме місце проживання АДРЕСА_1

Головуючий суддяВ. М. Братасюк