Справа № 1505/4414/2012
№ провадження 2/495/208/2024
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

09 січня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.

Справа № 1505/4414/2012

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності та за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно,

представника позивача адвоката Рогаліної Г.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 16 травня 2012 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, просить суд поділити майно між ним та відповідачем ОСОБА_2 , що є об`єктом права спільної сумісної власності у вигляді садового будинку, загальною площею 286, 9 м.2, з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , і позначені на плані: під літ. «А, а-а-4» - садовий будинок під літ. «Б» - вбиральня; під літ. «В» - душова; під № №1-4 споруди; поділити між ним та ОСОБА_2 , майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, у вигляді земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, що призначена для ведення садівництва і розташована за адресою: СТ «Комунбуд», ділянка № НОМЕР_1 , на території Затоківської селищної ради м. Білгород Дністровського Одеської області; усі судові витрати покласти на відповідача.

В ході судового розгляду справи неодноразово доповнював та уточнював свої позовні вимоги, остаточно заявою від 06 серпня 2021 року змінив предмет позову в частині варіанту поділу нерухомого майна в натурі просить суд визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0246 га, кадастровий номер :02:001:0279; земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :02:001:0052; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на нього; поділити садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ) в натурі шляхом визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на садовий будинок під літ. «А» в складі приміщень: І-й поверх: 1/2 - І - підсобне, площею 22,4 м2; II - підсобне, площею 2,0 м2 8483 грн; 2 - хол, площею 22,15 м2; IІ - й поверх: 4 - коридор, площею 10,7 м2; 5 - туалет, площею 1,1 м2; 6 - душ, площею 1,6 м2; 7 - кухня, площею 6,8 м2; 8 - кімната, площею 21,7 м2; III - й поверх: 14 - кімната, площею 23,7 м2; 1/2 - VI - веранда, площею 23,9 м2, загальною площею 136,05 м2, на надвірні будівлі та споруди: літ. «Б» - вбиральня, літ. «В» - душова, літ. «Г» - господарський блок, № 1 - ворота, № 2-3 1/2 огорожі, 1/2 навісу а2, 1/2 тераси а, що складає 51/100 частки садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а за ОСОБА_2 право власності на садовий будинок під літ. «А», в складі приміщень: І-й поверх: 1/2 - Ia - підсобне, площею 22,4 м2; ІІІ - підсобне, площею 0,8 м2; IV - підсобне, площею 2,0 м2; V - підсобне, площею 6,9 м2; 3 - хол, площею 22,15 м2; II- й поверх: 9 - коридор, площею 10,6 м2; 10 - туалет, площею 1,2 м2; 11 - душ, площею 1, 7 м2; 12 - кухня, площею 6,8 м2; 13 - кімната, площею 22,2 м2; III-й поверх: 15 - кімната, площею 23,7 м2; 1/2 VIa - веранда, площею 23, 9 м2, загальною площею 144, 35 м2, на надвірні будівлі та споруди: № 2-3 1/2 споруд; № 4 колодязь, 1/2 навісу а2, 1/2 тераси а, що складає 49/100 частки садового будинку з надвірними будівлями та спорудами; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток внаслідок поділу садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , яка знаходиться на депозитному рахунку суду, в розмірі 10 613 грн.; в порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :02:001:0052, яка включає у тому числі площу зайняту під лівою частиною садового будинку літ. «А», вбиральнею літ. «Б», душовою літ. «В» та господарським блоком літ. «Г»; визнати за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0246 га, кадастровий номер::02:001:0279, яка включає у тому числі площу зайняту під правою частиною садового будинку літ. «А», відповідно до експертного висновку № 179/21 судової будівельно технічної та земельно технічної експертизи від 04 червня 2021 року, припинивши право спільної сумісної власності на названі земельні ділянки; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9860, 50 грн та понесені по справі судові витрати.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та вели спільне господарство з вересня 1994 року.

Ця обставини ними визнається і доказуванню не підлягає.

Більш того, ця обставина встановлена рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 червня 2011 року у справі № 2-2284/11, за його позовом до відповідача про визнання шлюбного договору недійсним, що набрало законної сили, у зв`язку з чим зазначена обставина не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, згідно вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Шлюб між ними укладено 23 вересня 1995 року у м. Ростов на-Дону.

На підставі рішення Біляївського суду шлюб розірвано, про що 16 грудня 2011 року відділом РАГСу Біляївського районного управління юстиції зроблено відповідну реєстрацію.

Так, в період шлюбу (з 23.09.1995 року по 24.11.2011 року) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 4-465 та договору купівлі-продажу від 26.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л.С, зареєстрованого в реєстрі за № 2352 придбані: садовий будинок з надвірним спорудами під АДРЕСА_1 ; земельна ділянка та розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0246 га, кадастровий номер :02:001:0279; земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :02:001:0052.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарств догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином садовий будиночок та земельні ділянки є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно зі змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою.

Зважаючи на те, що сторони є колишнім подружжям, на сьогоднішній день відносини між ними є вкрай напруженими та конфліктними, спільне володіння та користування будь-яким майном для сторін є неможливим.

Вважає, що існують всі законні підстави та фактичні обставини задля поділу вказаних об`єктів нерухомого майна в натурі в порядку ст. 71 СК України, ст. 372 ЦК України.

Експертним висновком № 179/21 судової будівельно технічної експертизи від 04 червня 2021 року встановлено, що виділити 1/2 частину будівництва технічно не надається можливим.

Експертом вбачається технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, розділити об`єкт нерухомого майна з відхиленням від розміру ідеальних часток та при умові проведення необхідного перепланування.

Будівельні роботи, які необхідно здійснити для можливості поділу будинку в натурі наступні: в приміщенні «І-гараж» організувати перегородку, орієнтовно на відстані 4,09 м від бокової стіни так, щоб приміщення розділили на дві рівні частини.

В результаті поділу, приміщення втратить своє призначення як гараж і перетвориться на два підсобних приміщення.

Також, необхідно ворота замінити на двері у кожне приміщення - для можливості потрапляння в приміщення «2 та 3» необхідно розширити існуючий дверний отвір з двох сторін (з урахуванням виконання підсиплення).

Дозакласти частину стіни між приміщеннями «2 та 3» та демонтувати існуючі перегородки з дверними отворами в приміщенні «1», тим самим це приміщення ліквідувати; організувати в лівому крилі сходи (такі як в правому крилі), які дадуть можливість потрапити в середину будівлі; на терасі організувати перегородку, орієнтовно на відстані 4,2 м від бокової стіни так, щоб простір розділити на дві рівні частини; в приміщенні «VI - веранда» організувати перегородку, орієнтовно на відстані 4,2 м від бокової стіни так, щоб приміщення розділити на дві рівні частини.

В результаті перепланування площа будинку буде складати по загальній площі - 280,4 кв.м.

Враховуючи вищевикладене, на розгляд пропонується наступний варіант виділу 1/2 частини будинку, надвірних будівель і споруд з відхиленням від ідеальної частки: учаснику справи І пропонується виділити: Літ. «А» - садовий будинок, в складі приміщень: І-й поверх: 1/2 - I - підсобне, площею 22,4 м2; II - підсобне, площею 2,0 м2 8483 грн; 2 - хол, площею 22,15 м2; II - й поверх: 4 - коридор, площею 10,7 м2; 5 - туалет, площею 1,1 м2; 6 - душ, площею 1,6 м2; 7 - кухня, площею 6,8 м; 8 - кімната, площею 21,7 м; III - й поверх: 14 - кімната, площею 23,7 м2; 1/2 - VI - веранда, площею 23,9 м2.

Всього: загальна площа складає 136,05 м2, інв. вартість складає 492561,7 грн.

Вартість надвірних будівель та споруд:

Літ «Б» - вбиральня - 10165 грн.; літ «В» - душова - 5998 грн.; літ «Г» - господарський блок (збудований самочинно) - 11207 грн.; №1 - ворота - 12197 грн.; № 2-3 1/2 огорож - 24599 грн.; Всього: інв. вартість складає 64166 грн. 1/2 навісу а2 - 11 140,5 грн.; 1/2 тераси а - 72266 грн. Разом інвентарна вартість становить 640134 грн.

Реальна частка учасника справи I складатиме 51/100 (640134/1259045).

Учаснику справи II пропонується виділити: Літ. «А» - садовий будинок, в складі приміщень: 1-й поверх: /1/2 - Іa - підсобне, площею 22,4 м2; III - підсобне, площею 0,8 м2; IV - підсобне, площею 2,0 м2; V - підсобне, площею 6,9 м2; 3 - хол, площею 22,15 м2; II- й поверх: 9 - коридор, площею 10,6 м2; 10 - туалет, площею 1,2 м2; 11 - душ, площею 1, 7 м2; 12 - кухня, площею 6,8 м2; 13 - кімната, площею 22,2 м2; III-й поверх: 15 - кімната, площею 23,7 м2; 1/2 VIa - веранда, площею 23, 9 м2. Всього: загальна площа складає 144,35 м2, інв. вартість складає 509455 грн. 1/2 навісу а2 - 11140,5 грн.; 1/2 тераси а - 72266 грн.

Надвірні будівлі та споруди: № 2-3 1/2 споруд - 24599 грн.; № 4 колодязь - 1449 грн. Всього інв. вартість складає 26048 грн.

Разом інвентарна вартість становить 618910 грн.

Реальна частка учасника справи II складатиме 49/100 (618910/1259045).

Розмір грошової компенсації учаснику справи ІІ, частка якого зменшиться, учасника справи I складатиме 10613 грн.

Виходячи з того, що ці дві земельні ділянки є рівнозначні, експерт вважає технічно можливим та доцільним запропонувати поділ між учасниками справи цих земельних ділянок згідно запропонованого варіанту розподілу садового будинку АДРЕСА_1 (зазначеного на стор. 15-17 цього висновку), а саме: ліву частину будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку № 1743а з кадастровим номером :02:001:0052, загальною площею 250 кв.м. виділити І учаснику справи, а праву частину будинку та ділянку № 1743 з кадастровим номером :02:001:0279, загальною площею 246 кв.м. - виділити II учаснику справи».

З огляду на те, що садовий будинок та земельні ділянки є спільною сумісною власністю сторін, частки яких відповідно до приписів СК України є рівними, та які мають право на поділ свого майна в натурі, оскільки між ними існує спір щодо порядку володіння та користування цим майном та враховуючи експертний висновок № 179/21 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04.06.2021 року він вважає за можливим обрати перший варіант поділу, з виплатою грошової компенсації ОСОБА_2 у розмірі 10613 грн, частка якої зменшилась в результаті такого поділу.

Розмір, на який зменшується частка ОСОБА_2 є незначною та не завдасть будь-якої шкоди її інтересам, тим більше, що буде компенсована за рахунок позивача.

Вимоги ч. 5 ст. 71 СК України щодо попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду ОСОБА_1 має намір виконати після закриття підготовчого засідання та призначення розгляду справи по суті.

До того ж, згідно з виписки особистого рахунку земельних ділянок в період з моменту розірвання шлюбу по 2017 рік ОСОБА_1 сплачував обов`язкові платежі, як їх власник в розмірі 16934 грн.

Також відповідно до довідки, виданої СК «Комунбуд», що міститься в матеріалах справи в 2017 році ОСОБА_1 сплачені платежі на утримання спільного майна на суму 2787 грн.

За правилами ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Отже позивач має право на відшкодування 1/2 частини від сплаченої ним грошової суми на утримання спільного майна, а саме 9860,5 грн.

На підставі вищевикладеного він і звернувся з позовом до суду.

24.03.2014 року на адресу суду від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 надійшов зустрічний позов про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що вони з відповідачем ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24.11.2011 року.

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними був придбаний автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , однак, відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 неправомірно було відчужено зазначений вище транспортний засіб без згоди ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, остання просить стягнути компенсацію 1/2 частини вартості зазначеного вище транспортного засобу.

18.11.2014 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог у зв`язку зі зміною офіційного курсу гривні, а саме ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на її користь 172514,95 грн. та судовий збір у розмірі 1140,78 грн..

Також 18.11.2014 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшло уточнення до зустрічної позовної заяви щодо стягнення частини банківських вкладів, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 86830,12 грн.

Також 18 листопада 2014 року нею наданий відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого вона зазначила, що в 2006 році між нею та ОСОБА_4 , власником на той час другої половини дачі, яка розташована за адресою: смт. Затока Білгород Дністровський район, Одеської області, СТ «Комунбуд» йшла мова про придбання нею другої половини дачі, однак вони ніяк не сходились у ціні.

В тому ж 2006 році вона продала за дорученням ОСОБА_5 , ділянку землі за адресою: АДРЕСА_2 , який належав їй особисто, так як був подарований ОСОБА_6 по договору дарування від 11 липня 2000 року, саме на ці кошти спочатку, в 2007 році, був наданий аванс ОСОБА_4 , а потім на початку 2008 року, була видана остаточна сума коштів за другу половину дачі.

26 травня 2008 року були оформлені договори купівлі продажу.

Кошти є її особистим майном та отримані від особистої власності.

16.12.2014 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшло уточнення до зустрічної позовної заяви, згідно якої вона зазначає, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є власником акцій компанії ТОВ «Seatron Shipping LTD», на загальну суму 50000,00 доларів США, які були придбані ним за період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Станом на теперішній час торговельні судна цієї компанії продані, однак ОСОБА_2 просить стягнути на її користь 50% акцій зазначеної вище компанії у розмірі 770620,00 грн.

29.04.2015 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшло уточнення до зустрічної позовної заяви, згідно якої вона зазначає, що ОСОБА_1 є генеральним директором ТОВ «Seatron Shipping LTD».

Відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 теж працювала в зазначеній вище компанії на посаді менеджера з агентування флоту.

ОСОБА_1 є власником акцій компанії ТОВ «Seatron Shipping LTD», на загальну суму 50000,00 доларів США, які були придбані ним за період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Станом на теперішній час торговельні судна цієї компанії продані, однак ОСОБА_2 просить стягнути на її користь 50% акцій зазначеної вище компанії у розмірі 561290,00 грн., а також частину банківських вкладів, відкритих на ім`я ОСОБА_1 у розмірі 126543,71 грн, а також компенсацію частини вартості автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 377176,80 грн.

Окрім того, ОСОБА_2 просить визнати її особистою приватною власністю 1/2 частину будинку з господарськими спорудами під №1743, що знаходиться в садівничому товаристві «Комунбуд» в Лиманському курортному районі смт Затока, м. Білгород-Дністровського Одеської області та складається в цілому: з одного садового будинку, на плані зазначеного під літерою «А», загальною площею 286,9 кв.м, та під літерами «Б»- вбиральні, «В» - душової, №1-4 споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 250 кв.м, придбаного згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 14 березня 2003 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №4-465, та 1/2 частину зазначеного вище будинку придбаного відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 26 травня 2008 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №2352.

08.09.2015 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшло доповнення до зустрічної позовної заяви, згідно якого остання зазначила, що відповідно до Договору купівлі-продажу №0805/06-9 від 06.05.2008 року, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було придбано автомобіль марки KIA SPECTRA, золотисто-бежевого кольору, 2008 року випуску за 373440,00 російських рублів.

На даний момент відомості про відчуження зазначеного вище автомобіля відсутні, тому ОСОБА_2 просить стягнути, окрім заявлених позовних вимог, 1/2 частину вартості зазначеного вище автомобіля у розмірі 167859,75 грн, відповідно до офіційного курсу НБУ.

Окрім того, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 були надані до суду заперечення щодо первісних позовних вимог позивача ОСОБА_1 .

Зокрема, ОСОБА_2 зазначає, що судово будівельно-технічна експертиза не була проведена з вини ОСОБА_1 , тобто виділити частки у спільному нерухомому майні подружжя, не вбачається можливим.

Не є належними та допустимими доказами і квитанції, надані стороною позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо купівлі меблів та інших предметів домашнього призначення, оскільки вони не відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно додаткових позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 , остання зазначає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо стягнення з неї частини нерухомого майна у вигляді меблів, побутової техніки та інших предметів домашнього призначення, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності, на загальну суму 223454,71 грн., теж не підлягають задоволенню, оскільки не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, адже з наданої ОСОБА_1 копії квитанції ТОВ «ОФІСЛЕНД» від 15.02.2002 року №338 на загальну суму 20213,40 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08.09.2002 року становить 447005,00 грн., неможливо встановити, чи дійсно спірне майно знаходиться у відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 ..

14.06.2016 року від позивачки за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просить стягнути з ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 300650,25 грн. за автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , сплачений судовий збір а також стягнути з ОСОБА_1 суму збитків в розмірі 151299,211 грн. по рахункам № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , які знаходяться в ВАТ «Сбербанк России».

08.12.2016 року від позивачки за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просить стягнути з ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 159377,75 грн. за автомобіль марки КІА Спектра FB 2272, 2008 року випуску.

10.04.2017 року від позивачки за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої остання просить стягнути з ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 301971,691 грн. за автомобіль марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також стягнути з ОСОБА_1 суму збитків в розмірі 151964,4549 грн. по рахункам № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , які знаходяться в ВАТ «Сбербанк России», суму збитків у розмірі 164540,18 грн. за автомобіль марки КІА Спектра FB 2272, 2008 року випуску, а також суму збитків у розмірі 272616,104 грн., 1/2 частини рухомого майна у вигляді меблів, побутової техніки та інших предметів домашнього призначення, які зазначені в квитанції №34 від 15.02.2002 року, а також судовий збір у розмірі 1140,78 грн..

30.05.2017 року від позивачки за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 на адресу суду надійшли заперечення на уточнену позовну заяву, відповідно до яких остання збільшила свої позовні вимоги через зміну валютного курсу та додатково зазначила, що іншу частину спірного нерухомого майна, розташовано в смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області нею було придбано на кошти від продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала їй відповідно до договору дарування, а отже була її особистою приватною власністю.

Окрім того, позивачка зазначає, що її дочка - ОСОБА_3 разом зі своїм чоловіком за свої кошти реконструювали спірний дачний будинок, окрім того, він був придбаний за кошти, які були надіслані колишнім її чоловіком ОСОБА_7 у якості аліментів на утримання ОСОБА_3 тож за останньою теж має бути визнано судом право власті на частину спірного нерухомого майна.

06.09.2017 року від позивачки за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 на адресу суду надійшли уточнені позовні вимоги, відповідно до яких остання знов уточнила суми грошових компенсацій за свою частку у спільному майні подружжя та просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь моральну шкоду, нанесу їй, як вона вважає, протиправними діями останнього.

11.09.2018 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про уточнення зустрічних позовних вимог у зв`язку з зміною курсу долара США відповідно до курсу Національного Банку України.

07.11.2018 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на збільшені позовні вимоги відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 , згідно якого ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог останнього у повному обсязі, оскільки спірний садовий будинок був придбаний за її особисті кошти, а спірна земельна ділянка, на якій знаходиться зазначений вище садовий будинок взагалі була приватизована. Окрім того, ОСОБА_2 зазначає, що відповідач ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, а отже не може мати у власності земельну ділянку на території України.

Одночасно ОСОБА_2 було подано уточнення зустрічних позовних вимог з урахуванням зміни офіційного курсу долара США Національним Банком України, а також розрахунок судових витрат.

06.09.2017 року на адресу суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права загальної спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що спірне нерухоме майно, а саме: дача, яка розташована в СТ «Коммунбуд», смт Затока, Білгород-Дністровського району Одеської області, було придбано на аліменти, які нею були отримані від її батька ОСОБА_7 .

Окрім того, кошти які були передані її матір`ю ОСОБА_8 за будівельні матеріали згідно розписки теж є аліментами, які отримані від її батька - ОСОБА_7 , а отже, ці кошти є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому вона має право на визнання за нею права власності на 1/2 частину зазначеного вище спірного нерухомого майна.

Окрім того, ОСОБА_3 зазначає, що рішенням суду, яке набрало законної сили за нею було визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кошти за продаж якої теж були витрачені на покупку зазначеного вище спірного нерухомого майна.

08.08.2018 року від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_3 до суду надійшли пояснення, згідно яких вона просить визнати за нею право власності на 1/2 частину садового будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований зазначений вище садовий будинок, а також визнати за нею вкладення грошей у розмірі 94996,04 грн у реконструкцію зазначеного вище садового будинку, а саме у виробництво пластикових вікон та дверей, а також вкладення грошей в «самобудівництво» всього зазначеного вище садового будинку.

Зазначені вище обставини були повністю визнані ОСОБА_2 згідно поданої до суду заяви.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

21 травня 2012 року Ухвалою суду, суддя Шевчук Ю.В., по вказаній справі було відкрито провадження у справі. (т.1 а.с. 25)

15 жовтня 2012 року Ухвалою судді задоволена заява представника позивача про забезпечення позову. (т.1 а.с. 37-39)

18 грудня 2013 року Ухвалою суду задоволено клопотання про витребування доказів по справі. (т.1 а.с. 115-116)

10 січня 2014 року Ухвалою суду направлено судове доручення на виконання окремих процесуальних дій. (т.1 а.с. 120-121)

31 березня 2014 року Ухвалою суду задоволена заява відповідача про забезпечення позову. (т.1 а.с. 164-167)

16 вересня 2014 року Ухвалою суду направлено судове доручення про виконання окремих процесуальних дій. (т.1 а.с. 215-216)

16 грудня 2014 року Ухвалою суду призначено у справі судово будівельно технічну експертизу, провадження у справі було зупинено. (т.2 а.с. 44-47)

03 липня 2015 року Ухвалою суду поновлено провадження у справі. (т.2 а.с. 162)

18 лютого 2016 року Ухвалою суду, суддя Шечук Ю.В., задоволена заява позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову. (т.3 а.с. 16,17-18)

04 травня 2016 року Ухвалою суду призначено у справі судово автотоварознавчу експертизу. (т.3 а.с. 80, 81-82)

30 серпня 2016 року Ухвалою суду відновлено провадження у справі. (т.3 а.с. 102)

09 листопада 2016 року Ухвалою суду задоволено заяву ОСОБА_2 про витребування доказів. (т.3 а.с. 129-130)

08 грудня 2016 року Ухвалою суду роз`єднані позовні вимоги позивача по зустрічному позову в частині майнових прав на акції. (т.3 а.с. 149-152)

10 квітня 2017 року Ухвалою суду у задоволені заяви ОСОБА_2 про відвід головуючої судді Шевчук Ю.В. було відмовлено, заявлений самовідвід від розгляду справи. (т.3 а.с. 233-236)

Відповідно до розпорядження № 196 від 18 квітня 2017 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, здійснений повторний автоматизований розподіл судової справи. (т.3 а.с. 237)

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим визначений суддя Боярський О.О. (т.3 а.с. 238)

19 квітня 2017 року Ухвалою судді справа прийнята до провадження судді з призначенням її судового розгляду. (т.3 а.с. 235)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2017 року було відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права загальної спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно. (т.4 а.с. 41)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2017 року було частково задоволено клопотання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 про витребування доказів. (т.4 а.с. 42-43)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2017 року було відмовлено у задоволенні клопотання позивача за первісним позовом ОСОБА_1 по призначення судової будівельно-технічної експертизи по даній справі. (т.4 а.с. 44)

15.03.2017 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права загальної спільної сумісної власності неповнолітньої дитини і визнання права загальної спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно, яка була повернута ОСОБА_3 за її заявою від 03.04.2017 року.

06.09.2017 року на адресу суду надійшла позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права загальної спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2017 року зазначену вище позовну заяву ОСОБА_3 було залишено без руху. (т.4 а.с. 133-134)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25.10.2017 року було задоволено клопотання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 про витребування доказів. (т.4 а.с. 136-137)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2018 року було призначено розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження, залучено до розгляду справи у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 та прийнято до спільного розгляду її зустрічну позовну заяву. (т.4 а.с. 195-197)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.03.2012 року було зупинено провадження по справі та передано заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Боярського О.О. до канцелярії суду для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Боярського О.О. (т.5 а.с. 17)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2018 року було задоволено заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Боярського О.О. (т.5 а.с. 28-29)

20 березня 2018 року відповідно до розпорядження № 89 здійснений повторний автоматизований розподіл судової справи. (т.5 а.с. 30)

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 20 березня 2018 року, головуючою суддею визначена суддя Прийомова О.Ю. (т.5 а.с.31)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.03.2018 року дану справу було прийнято до свого провадження суддею Прийомовою О.Ю. з призначенням підготовчого розгляду справи. (т.5 а.с. 32-33)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.06.2018 року було залишено без руху первісний позов позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя. (т.5 а.с. 84,85-87)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.09.2018 року було задоволено заяву відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про забезпечення позову. (т.5 а.с. 141-142)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року було частково задоволено клопотання сторони позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по даній справі. (т.5 а.с. 220-221, 222-227)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року було призначено судову почеркознавчу експертизу та судову будівельно-технічну експертизу по даній справі, провадження у справі було зупинено. (т.5 а.с. 230-231)

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21.02.2019 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду дану цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року про призначення судової почеркознавчої та судової будівельно-технічної експертизи. (т.5 а.с. 79-80)

Постановами Одеського апеляційного суду від 24.04.2019 року ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року було залишено без змін. (т.5 а.с. 96,97-103,104, 105-110)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.07.2020 року було поновлено провадження по даній справі. (т.5 а.с. 195)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2020 року було відкладено підготовче судове засідання по даній справі. (т.5 а.с. 204)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.09.2020 року було передано заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Прийомової О.Ю. до канцелярії суду для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Прийомової О.Ю. (т.5 а.с. 231)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.10.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Прийомової О.Ю. (т.5 а.с. 237-238)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід секретаря судового засідання Іванченко А.С. по даній справі. (т.6 а.с. 9, 12)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Прийомової О.Ю. (т.7 а.с. 13-14)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відвід судового експерта Сікорської О.А. та проведення судової будівельно-технічної експертизи доручено судовому експерту Сікорській О.А. провадження у справі на час проведення експертизи було зупинено. (т.7 а.с. 15-17)

03.02.2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на зазначену вище ухвалу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2021 року дану цивільну справу було повернуто до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області для виконання вимог, передбачених п.15.11 частини 1 Розділу 13 (Перехідні положення) ЦПК України. (т.7 а.с. 102-103)

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2021 року заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по даній цивільній справі було залишено без задоволення. (т.7 а.с. 169-170)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2021 року було поновлено провадження по даній справі. (т.7 а.с. 250)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.08.2021 року було передано заяву третьої особи ОСОБА_3 про відвід головуючого судді Прийомової О.Ю. до канцелярії суду для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Прийомової О.Ю. (т.8 а.с. 29-30)

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.10.2021 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження по даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2018 року. (т.7 а.с. 125-127)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2022 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рогаліної Г.В. про відвід головуючого судді Прийомової О.Ю. від розгляду даної справи було відмовлено.(т.7 а.с. 161-163)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2022 року було задоволено заяву адвоката Рогаліної Г.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про виправлення описки у зазначеній вище ухвалі. (т.7 а.с. 169-170)

06.10.2022 року на адресу суду від позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 до суду надійшла заява про роз`єднання позовних вимог та направлення виділених чотирьох позовних вимог до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.10.2022 року було залишено без руху апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2022 року про виправлення описки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.10.2022 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.08.2022 року про виправлення описки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.11.2022 року було призначено розгляд зазначеної вище справи.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06.09.2022 року було залишено без задоволення, ухвалу без змін.(т.8 а.с. 242-243)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2023 року було передано заяву відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Прийомової О.Ю. до канцелярії суду для визначення в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Прийомової О.Ю. (т.9 а.с. 46, 47-31)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.03.2023 року у задоволенні заяви відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Прийомової О.Ю. від розгляду даної справи було відмовлено. (т.9 а.с. 54-57)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 року у задоволенні заяви відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про роз`єднання позовних вимог по даній справі було відмовлено. (т.9 а.с. 84)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 року було прийнято до розгляду заяву позивача ОСОБА_1 про зміну предмету позову в частині варіанту поділу нерухомого майна в натурі по даній цивільній справі. (т.9 а.с. 85)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 року було задоволено клопотання відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 про приєднання доказів по даній справі. (т.9 а.с. 86-87)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.04.2023 року було закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. (т.9 а.с. 88-89)

23.07.2023 року від відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 на адресу суду надійшла заява про зупинення розгляду справи до її одужання.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2023 року у задоволенні заяви відповідачки за первісним позовом ОСОБА_2 про зупинення розгляду справи було відмовлено. (т.9 а.с. 237, 238)

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2023 року заява відповідача про відвід судді Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області залишена без розгляду. (т.9 а.с. 239-240)

26 грудня 2023 року Ухвалою суду заява про відвід судді залишена без розгляду. (т.10 а.с. 24, 25-26)

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в позові.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Згідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо.

Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання.

У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Оскільки відповідач та третя особа повідомлялися належним чином, причину неявки суду не повідомили, вказану справу можливо вирішити за їх відсутності, суд зі згоди представника позивача, вважає за необхідне розглянути справу за відсутність сторін, за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони уклали шлюб 23 вересня 1995 року, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 , виданого 23 вересня 1995 року Кіровським РАЦС м. Ростов-на-Дону, актовий запис №264. (т.1 а.с. 9)

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24.11.2011 року по справі №2-2196/2011 шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16.06.2011 року по справі №2-1184/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбного договору недійсним, було визнано недійсним шлюбний договір, укладений між сторонами та 26 травня 2008 року посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С., зареєстрований за №2349. (т.1 а.с. 10-11)

Як зазначено в рішенні суду від 16 червня 2011 року відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги визнала у повному обсязі, при цьому пояснила, що вони знаходились у фактичних шлюбних відносинах з вересня 1994 року, а шлюб зареєстрували в 1995 році , сімейні відносини тривають і нині.

При укладені шлюбного договору вона не звернула уваги на зміст п. 1.2. шлюбного договору, вважає, що він містить відомості, які не відповідають дійсності.

У вказаному рішенні також зазначено, що «як вбачається з пояснень сторін, вони мали придбати у спільну сумісну власність частину садового будинку та земельну ділянку, але в шлюбному договорі вказано, що на це майно встановлено режим роздільної власності, оскільки воно придбано за рахунок особистих коштів відповідачки. Позивачу не було роз`яснено зміст цього положення договору та відповідач навмисно ввела в оману позивача щодо відсутності порушень його прав». (т.1 а.с. 10-11)

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 10.12.2013 року зазначене вище рішення суду залишено без змін.

Як зазначено в Ухвалі апеляційного суду від 10 грудня 2013 року: « Зазначення в апеляційній скарзі, що позивач не представив жодного доказу того, що на момент вчинення правочину існували істотні обставини щодо яких він помилявся або доказів щодо умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт омани колегія вважає помилковим.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач погодився з тим, що умови договору не відповідають дійсності, 1/2 частина садового будинку з господарчими спорудами та земельну ділянку під АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін.

Зазначення відповідачем при розгляді справи в суді першої інстанції, що укладання шлюбного контракту відбулося за ініціативою нотаріуса та, що вона не розуміла значення та наслідки укладання шлюбного контракту, колегія вважає надуманими, оскільки у нотаріуса відсутні будь які мотиви для укладення шлюбного контракту між сторонами.

Зазначення в апеляційній скарзі, що 1/2 частина садового будинку з господарчими спорудами та земельну ділянку під АДРЕСА_1 була придбана відповідачкою за її особисті кошти належні їй до шлюбу, спростовуються її показами в суді першої інстанції, де відповідач зазначав та наполягав, що зазначене майно було придбано за особисті кошті сторін і є спільною сумісною власністю.

Звукозапис судового засідання в суді першої інстанції був прослуханий при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції сторонам надавався строк для мирного вирішення спору, проте сторони до мирного врегулювання спору не дійшли.

Також колегія приймає до уваги, що відповідач при розгляді справи в суді апеляційної інстанції зазначила, що підставою для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції стало те, що після ухвалення рішення суду між сторонами виник спір стосовно іншого майна набутого у шлюбі.

Зазначення в рішенні суду першої інстанції, що відповідач визнав позов в той час, як відповідач лише зазначав, що він погоджується з тим, що 1/2 частина садового будинку з господарчими спорудами та земельну ділянку під АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін, не вплинуло на законність оскаржуваного судового рішення та не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги». (т.1 а.с. 108-110)

Згідно Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 11.11.2000 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Безугловою Р.Б., зареєстрованого в реєстрі за №2243, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки розміром 0,1595 га, розташованої на території Нерубайської сільської ради в АДРЕСА_2 .

Відповідно до Договору купівлі-продажу, посвідченого 14 березня 2003 року державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Щукіною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №4-465, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 придбала 1/2 частин садового будинку з надвірними спорудами, під №1743, що знаходиться в садівничому товаристві «Комунбуд» в Лиманському курортному районі смт Затока, м. Білгород-Дністровського Одеської області та складається в цілому з одного садового будинку, на плані зазначеного під літерою «А», загальною площею 286,9 кв.м, та під літерами «Б»- вбиральні, «В» - душової, №1-4 споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 250 кв.м.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 26 травня 2008 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Щукіною Л.С., зареєстрованого в реєстрі за №2352, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 придбала 1/2 частину садового будинку з господарчими спорудами та земельну ділянку під АДРЕСА_1 будинок в цілому складається з одного садового будинку, на плані зазначеного під літерою «А», загальною площею 286,9 кв.м, та під літерами «Б»- вбиральні, «В» - душової, №1-4 споруд, розташованих на земельній ділянці, площею 250 кв.м.

Вищезазначене підтверджується також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21059398 від 26.11.2008 року, виданого КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» та Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно №12151942 від 04.11.2013 року.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №164389, виданого 06.12.2004 року, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,025 га, яка розташована в СТ «Комунбуд», 1743а, Затоківська селищна рада м. Білгород-Дністровського Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №730939, виданого 27.02.2012 року, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0246 га, яка розташована в СТ «Комунбуд», 1743, Затоківська селищна рада м. Білгород-Дністровського Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва.

Рішенням Виконавчого комітету Затоківської селищної ради №247 від 04.06.2008 року, належні відповідачці за первісним позовом земельні ділянки №1743 «а» площею 0,025 га та №1743 площею 0,025 га, садівничого товариства «Комунбуд» в Лиманському районі смт Затока було об`єднано в одну ділянку, загальною площею 0,05 га.

Відповідно до довідки від 27.06.2015 року, виданої СТ «Комунстрой», позивач за первісним позовом ОСОБА_1 мешкає на зазначеній вище дачній ділянці та сплачує усі комунальні послуги протягом 6 років.

Згідно тимчасового реєстраційного талону серії ДАП №218970, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 була власником транспортного засобу марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , чорного кольору.

Відповідно до повідомлення Управління державної автомобільної інспекції Головного Управління МВС України в Одеській області №7/Д-212 від 27.01.2014 року, станом на 24.01.2014 року, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 вчинялися дії щодо купівлі-продажу чотирьох транспортних засобів, зокрема і автомобілю марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 . На даний момент він є власником транспортного засобу марки Peugeot 308 (2012), бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_9 .

Згідно Висновку №1258 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля від 19.03.2014 року, середня ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначена у розмірі 178963,00 грн.

Вищезазначене підтверджується також повідомленням №7/4-137 від 29.01.2014 року Центра надання послуг пов`язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Білгород-Дністровський та Білгород-Дністровського району підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області.

Згідно Висновку №2747 від 10.08.2016 року судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості КТЗ, середня ринкова вартість Кіа Спектра FB 2272, реєстраційний номер НОМЕР_10 , 2008 року випуску станом на 24.11.2011 року визначається рівною 97474,00 грн..

Згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля від 19.03.2014 року, середня ринкова вартість автомобіля марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , визначена у розмірі 178963,00 грн..

Згідно Висновку №18-4556 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості КТЗ від 01.11.2018 року, наданого ОНДІСЕ Міністерства юстиції України, ринкова вартість автомобіля HYUNDAI SANTA FE, 2008 року випуску, на 01.11.2018 року становить 316900,00 грн..

Згідно Висновку №21-5214 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 від 22.09.2021 року, середня ринкова вартість автомобіля HYUNDAI SANTA FE, 2009 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 , на дату проведення дослідження 22.09.2021 року на ринку України становить 244035,72 грн..

Згідно Висновку №18-4517 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню середньої ринкової вартості КТЗ від 31.10.2018 року, наданого ОНДІСЕ Міністерства юстиції України, ринкова вартість автомобіля Volkswagen Touareg, 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , на 30.10.2018 року становить 732700,00 грн..

Як вбачається з повідомлення Федеральної служби державної реєстрації, кадастру та картографії (Росреєстр) №01-00556/14 від 03.04.2014 року, позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 на праві власності в період з 21.07.1997 року по 24.11.2011 рік належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , дата державної реєстрації права: 10.02.2004, №61-01/44-16/2004-83, дата державної реєстрації припинення права: 03.08.2005.

Відповідно до повідомлення Головного управління Міністерства юстиції Російської Федерації по Москві №77/05-22649 від 16.06.2014 року, відомості про зареєстровані транспортні засоби в базі даних ФІС ГІБДР за ОСОБА_1 станом на 01.04.2014 року відсутні.

Відповідно до повідомлення ВАТ «Газпромбанк» №61-3/13617 від 21.04.2014 року, банківські рахунки в ВАТ «Газпромбанк» та філіях банку на ім`я ОСОБА_1 не відкривались.

Відповідно до повідомлення ВАТ «Сбербанк России» №106-07-15/16761 від 25.07.2014 року, у позивача за первісним позовом ОСОБА_1 станом на 30.04.2014 року наявні рахунки в даному банку на загальну суму 21256,84 російських рублів.

Відповідно до Договору купівлі-продажу №0805/06-9 від 06.05.2008 року, позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було придбано автомобіль марки KIA SPECTRA, золотисто-бежевого кольору, 2008 року випуску за 373440,00 російських рублів.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює директором ТОВ «Seatron Shipping LTD».

Згідно Свідоцтва про право власності №19247328 від 19.03.2014 року, позивач за первісним позовом ОСОБА_1 є власником машино місця № НОМЕР_12 за адресою: АДРЕСА_4 , площею 13,7 кв.м.

В матеріалах справи містяться витяги з ЄРДР по кримінальному провадженню №0001976 та №0002904, з яких вбачається, що посадовими особами Концерна «Камелот» в декларацію про готовність об`єкта були внесені відомості щодо неіснуючого технічного паспорту на будинок АДРЕСА_5 . Однак, відомості про остаточне рішення по кримінальному провадженню в матеріалах справи відсутні.

В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява ОСОБА_7 (колишнього чоловіка позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 ), відповідно до якої останній підтвердив, що дав згоду ОСОБА_2 на використання аліментів на утримання спільної дитини сторін ОСОБА_3 , на купівлю спірного дачного будинку в смт Затока.

Також в матеріалах справи містяться квитанції, які підтверджують, надсилання ОСОБА_7 аліментів на утримання спільної доньки ОСОБА_3 ..

Відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2015 року за ОСОБА_3 , яка є дочкою відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 , було визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно Заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2015 року по справі №496/1805/15-ц, було виселено ОСОБА_1 з належного ОСОБА_9 та ОСОБА_3 житлового будинку АДРЕСА_5 .

Відповідно до рішення Апеляційного суду Одеської області від 13.03.2015 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 21.06.2013 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області було змінено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 68172,00 грн у якості компенсації витрачених коштів на будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_5 .

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.02.2018 року по справі №496/1244/16-ц було визнано договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 11.07.2000 року щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований у реєстрі за № 2243 удаваним, визнавши його договором купівлі-продажу.

Земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..

Визнано договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 01.12.2011 року щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований в реєстрі за № 2534 удаваним, визнавши його договором купівлі-продажу.

В частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 620000 грн позовну заяву залишити без задоволення.

Позовну заяву третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1595 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 та будівельні матеріали, розташовані на ній - залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 31.05.2018 року зазначене вище рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15.02.2018 року по справі №496/1244/16-ц було скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 про визнання договорів дарування удаваними правочинами, визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 01.07.2020 року Постанову Апеляційного суду Одеської області від 31.05.2018 року по справі №496/1244/16-ц було залишено без змін.

Відповідно до експертного висновку №179/21 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 04.06.2021 року, складеного судовим експертом Сікорською О.А., враховуючи фактичні об`ємно-планувальні особливості досліджуваного будинку, виділити 1/2 частину відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва технічно не надається можливим.

Але експертом вбачається технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, розділити об`єкт нерухомого майна з відхиленням від розміру ідеальних часток та при умові проведення необхідного перепланування, зазначеного у висновку судового експерта.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц, провадження № 61-15462св18.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як передбачено ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно ст. 356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у справі власності є спільною частковою власністю.

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно п.1 ст. 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно ст.368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у разі виділу часток, сторони стають власниками спільної часткової власності.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 р., 01.07.2015 р., 16.12.2015 р., та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 (6-31644ск15), 23.12.2015 (6-25963ск15),27.04.2016 міститься висновок суду про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Отже, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права (статей 57 та 60 СК України), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

07.09.2016 року, постановою у справі №6-801цс16, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого: «Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя».

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України).

Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Оцінка аргументів сторін, висновки суду.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя обґрунтовані тим, що спірний садовий будинок був придбаний відповідно до зазначених вище договорів купівлі-продажу саме в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Суд звертає увагу сторін на правову позицію, яка була висловлена у Постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року по справі №496/1244/16-ц, щодо спірних відносин між сторонами відносно визнання договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 11.07.2000 року щодо земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований у реєстрі за № 2243 удаваним, в якій зазначено, що зазначена вище спірна земельна ділянка придбана ОСОБА_2 за договором дарування, є її особистою власністю та не може бути віднесена до майна спільної сумісної власності з ОСОБА_1 ..

Також, зазначеним вище рішенням встановлено, що 21.08.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 була укладена угода, відповідно до якої вони погодили, що 03.11.2006 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50000,00 доларів США в рахунок повного розрахунку за належну ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, а ОСОБА_2 видала відповідну розписку але оформлення всіх необхідних документів не було завершено та триває.

В Постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року по справі №496/1244/16-ц одночасно було зазначено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.2008 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила 1/2 частину садового будинку з господарчими спорудами та земельну ділянку АДРЕСА_1 , однак, судом касаційної інстанції не було встановлено, що спірна земельна ділянка була придбана ОСОБА_2 саме за грошові кошти, які були отримані нею за продаж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно до п. п. 6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Між тим, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 не надала до суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом вказували на те, що спірний садовий будинок був придбаний за її особисті кошти та кошти її дочки ОСОБА_3 , ствердження ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, є припущеннями, що не може бути основою для доказування та презумпцію спільності права власності подружжя не спростовують.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №164389, виданого 06.12.2004 року, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,025 га, яка розташована в СТ «Комунбуд», 1743а, Затоківська селищна рада м. Білгород-Дністровського Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №730939, виданого 27.02.2012 року, відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0246 га, яка розташована в СТ «Комунбуд», 1743, Затоківська селищна рада м. Білгород-Дністровського Одеської області, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації.

Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

У частині першій, четвертій статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.

До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року в справі №686/9580/16-ц (провадження № 61-3478св18) зроблено висновок, що «земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України».

Аналогічна правова позиція висловлена у пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15.

Отже, перехід права власності на об`єкт нерухомості має наслідком набуття права на земельну ділянку, що відповідає принципу «superficies solo cedit» (збудоване на землі слідує за нею).

Суд слідує принципу цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

Вважаючи що за цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю розташовану на ній, що викладено у правових позиціях Верховного суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 381/41/17, Великої палати Верховного суду від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17.

Суд, враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя у повному обсязі.

У зв`язку з вищезазначеним підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат на утримання спільного майна у розмірі 9860,50 грн.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, суд зазначає наступне.

Позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо визнання її особистою приватною власністю садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0246 га, кадастровий номер :02:001:0279; земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :02:001:0052, не підлягають задоволенню з наведених вище підстав та оскільки вони є взаємовиключними з позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, які були задоволені у повному обсязі.

Щодо позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо визнання права спільно нажитого майна на грошові кошти, які перебувають на рахунках № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , які знаходяться в ВАТ «Сбербанк России» в розмірі 317181,814 грн., та стягнення на її користь частини цих грошових коштів у розмірі 158590,90 грн., суд зазначає наступне.

Як вбачається з довідки №106-07-15/16761 від 25.07.2014 року, виданої «ВАТ «Сбербанк России» та «Звіті про всі операції за період з 01.01.2000 року по 30.04.2014 рік», грошові кошти, які перебували за зазначених вище рахунках були зняті, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, а отже суд приходить до висновку, що спірні грошові кошти були використані в інтересах сім`ї, а отже поділу вони не підлягають.

Щодо позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобілю марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 та стягнення з ОСОБА_1 суму збитків у розмірі 315139,31 грн., що складає 1/2 частину вартості автомобілю марки HYUNDAI SANTA FE, реєстраційний номер НОМЕР_3 , суд зазначає наступне.

Як вбачається з повідомлення №7/Д-212 від 27.01.2014 року Відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Одеській області, зазначений вище транспортний засіб був придбаний ОСОБА_1 18.09.2012 року, тобто вже після розірвання шлюбу між сторонами, а отже він не є об`єктом права спільної сумісної власності, відповідно до вимог ст.ст. 60-61 СК України. Тобто, позовні вимоги ОСОБА_2 у цій частині теж не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину автомобілю марки КІА Спектра FB 2272, державний реєстраційний знак НОМЕР_10 , який був придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі в м. Аксай, Ростовської області, Російська Федерація в ТОВ «Файтон», суд зазначає, що зазначений вище транспортний засіб був відчужений 21.07.2011 року, тобто під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї, доказів протилежного до суду не надано.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 Сімейного кодексу, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Наведена норма кореспондується також із ч.4 ст.65 СК, за якою договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для іншого, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Велика Палата ВС у постанові від 30.06.2020 року у справі №638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що, за своїм змістом, свідчить про їх солідарний характер, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, укладених в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 і в цій частині не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 1/2 частини вартості рухомого майна у вигляді меблів, побутової техніки та інших предметів домашнього призначення, що було придбано на території Туреччини в м. Стамбул позивачем ОСОБА_1 на загальну суму 20213,40 доларів США, що еквівалентно на день звернення з позовними вимогами до суду 569007,21 грн, не підлягають задоволенню, оскільки в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, позивачкою за зустрічним позовом ОСОБА_2 не надано до суду детальний опис предметів, які підлягають поділу, відповідних квитанцій та інших належних та допустимих доказів, що саме це рухоме майно було придбано ОСОБА_1 за час перебування сторін у шлюбі та саме воно підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя.

Так, позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_1 матеріального збитку, спричиненого ОСОБА_1 . ОСОБА_2 у зв`язку з спричиненням незаконних перешкод в користуванні майном, а саме спірним садовим будинком та земельною ділянкою взагалі не підтверджені належними та допустимими доказами, не мають правового обґрунтування та розрахунку, чого саме заявлена ОСОБА_2 сума у розмірі 1208940,00 грн підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ..

Щодо позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно, суд зазначає наступне.

Так, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, ОСОБА_3 посилається на те, що спірне нерухоме майно, а саме садовий будинок АДРЕСА_1 , було придбано на аліменти, які нею були отримані від її батька ОСОБА_7 .

Окрім того, кошти які були передані її матір`ю ОСОБА_8 за будівельні матеріали згідно розписки теж є аліментами, які отримані від її батька - ОСОБА_7 , а отже, ці кошти є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

Зазначені вище обставини були повністю визнані ОСОБА_2 згідно поданої до суду заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 184 ЦК України, готівкові кошти є майном, об`єднаними родовими ознаками, а тому третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3 не довела, що зазначений вище об`єкт нерухомості, а саме спірний садовий будинок, був придбаний саме за зазначені вище кошти.

Одночасно суд звертає увагу сторін, що сама лише заява ОСОБА_7 , в якій він зазначив, що сплачував аліменти на утримання ОСОБА_3 та в якій зазначено, що саме на ці кошти була придбана земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , яка в подальшому згідно заяви ОСОБА_5 була придбана останнім за довіреністю, квитанції про пересилання ОСОБА_7 коштів на утримання ОСОБА_3 , яка на той час була неповнолітньою, не можуть бути взяті судом до уваги як належні та допустимі докази, що саме зазначені ОСОБА_3 грошові кошти були витрачені на купівлю спірного об`єкту нерухомого майна, як і її посилання на те, що саме за її грошові кошти було проведено реконструкцію спірного садового будинку.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14).

За таких обставин, виходячи із приписів діючого законодавства, із урахуванням позиції Верховного Суду, прийнявши до уваги фактичні обставини справи, на основі повно та всебічно досліджених доказів, наданих сторонами у якості їх обґрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку про необґрунтованість, недоведеність та як наслідок відмови у задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, серед іншого, звертається увага, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно не знайшли свого підтвердження.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідачки ОСОБА_2 на його користь підлягають до стягнення судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а саме витрати на проведення судової земельно-технічної та будівельно технічної експертизи у розмірі 8500,00 грн, сплачені ним згідно квитанції №153410005 від 13.12.2018 року та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1751,66 грн.

Оскільки у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі, судові витрати пов`язані з розглядом даної справи стягненню з ОСОБА_1 не підлягають.

Керуючись ст.ст. 56, 60, 70, 71 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя задовольнити.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на садовий будинок з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0246 га, кадастровий номер :02:001:0279, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :02:001:0052.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ).

Здійснити поділ садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ) в натурі шляхом визнання за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) права власності на садовий будинок під літ. «А» в складі приміщень: І-й поверх: 1/2 - І - підсобне, площею 22,4 м2; II - підсобне, площею 2,0 м2 8483 грн; 2 - хол, площею 22,15 м2; IІ - й поверх: 4 - коридор, площею 10,7 м2; 5 - туалет, площею 1,1 м2; 6 - душ, площею 1,6 м2; 7 - кухня, площею 6,8 м2; 8 - кімната, площею 21,7 м2; III - й поверх: 14 - кімната, площею 23,7 м2; 1/2 - VI - веранда, площею 23,9 м2, загальною площею 136,05 м2, на надвірні будівлі та споруди: літ. «Б» - вбиральня, літ. «В» - душова, літ. «Г» - господарський блок, № 1 - ворота, № 2-3 1/2 огорожі, 1/2 навісу а2, 1/2 тераси а, що складає 51/100 частки садового будинку з надвірними будівлями та спорудами, та визнання за ОСОБА_2 право власності на садовий будинок під літ. «А», в складі приміщень: І-й поверх: 1/2 - Ia - підсобне, площею 22,4 м2; ІІІ - підсобне, площею 0,8 м2; IV - підсобне, площею 2,0 м2; V - підсобне, площею 6,9 м2; 3 - хол, площею 22,15 м2; II- й поверх: 9 - коридор, площею 10,6 м2; 10 - туалет, площею 1,2 м2; 11 - душ, площею 1, 7 м2; 12 - кухня, площею 6,8 м2; 13 - кімната, площею 22,2 м2; III-й поверх: 15 - кімната, площею 23,7 м2; 1/2 VIa - веранда, площею 23, 9 м2, загальною площею 144, 35 м2, на надвірні будівлі та споруди: № 2-3 1/2 споруд; № 4 колодязь, 1/2 навісу а2, 1/2 тераси а, що складає 49/100 частки садового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток внаслідок поділу садового будинку з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 , яка знаходиться на депозитному рахунку суду, в розмірі 10 613 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,025 га, кадастровий номер :02:001:0052, яка включає у тому числі площу зайняту під лівою частиною садового будинку літ. «А», вбиральнею літ. «Б», душовою літ. «В» та господарським блоком літ. «Г».

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0246 га, кадастровий номер::02:001:0279, яка включає у тому числі площу зайняту під правою частиною садового будинку літ. «А», відповідно до експертного висновку № 179/21 судової будівельно технічної та земельно технічної експертизи від 04 червня 2021 року,

Припинити право спільної сумісної власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на зазначені вище земельні ділянки та садовий будинок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на утримання спільного майна у розмірі 9860,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 8500,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1751,66 грн.

В задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності - відмовити.

В задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про порушення прав неповнолітньої дитини і визнання права спільної сумісної власності на нерухоме та рухоме майно відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_13 , адреса: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_14 , адреса: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складений 18 січня 2024 року.

Суддя: