У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю представника боржника ОСОБА_1

представника відділу ДВС Гуменюка А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність органу примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася в суд зі скаргою, в якій просить зобов`язати Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт, накладений згідно постанови про накладення арешту та оголошення заборони його відчуження, б/н, від 11 листопада 2010 року (відділ ДВС Рівненського РУЮ), реєстраційний номер обтяження 10474194, на все нерухоме майно, належне ОСОБА_2 .

В обгрунтування скарги покликається на те, що на виконанні Рівненського відділу ДВС перебувало виконавче провадження № 22318354 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7232 від 13 січня 2010 року, виданого Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в сумі 20878,30 грн. У вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем було накладено арешт на її нерухоме майно згідно постанови про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження б/н від 11 листопада 2010 року. 01 липня 2024 року до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі було направлено заяву про звільнення майна боржника з-під арешту. 19 липня 2024 року було отримано відповідь, в якій повідомлено, що вказане виконавче провадження було завершено 16 серпня 2012 року у зв?язку з відмовою стягувача від майна боржника на підставі п ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно відповіді відділу ДВС, арешт з майна не може бути знятий, оскільки у відділу ДВС відсутні такі підстави та повідомлено про можливість оскарження такого рішення в порядку, визначеному законом. Зазначений виконавчий лист Рівненського міського суду не пред?являвся до виконання стягувачем 12 років, що свідчить про відсутність майнових претензій стягувача до боржника.

Ухвалою від 05 серпня 2024 року скаргу ОСОБА_2 суд прийняв до розгляду.

В судовому засіданні представник боржника скаргу підтримав та пояснив, що наявність протягом тривалого часу обтяження майна за відсутності претензій стягувача, який з 2012 року повторно не пред`явив виконавчий лист до виконання, порушує право власності боржника, зокрема право розпорядження належним нерухомим майном. Арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а нині жодного виконавчогопровадження щодо боржника не відкрито. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився в 2015 році.

Представник відділу ДВС заперечує проти задоволення скарги та пояснив, що передбачених ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підстав для зняття арешту немає. Повернення виконавчого листа стягувачу не означає закінчення виконавчого провадження, тому не позбавляє стягувача звернутися до виконавця повторно. Доказів погашення заборгованості по виконавчому провадженні не надано, а отже, рішення суду не виконане. Окрім цього, боржник пропустив строк звернення зі скаргою до суду, оскільки про наявність арешту йому було відомо до липня 2024 року, а скарга подана 19 липня 2024 року.

Представник стягувача ПАТ "ВТБ Банк" в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 22318354 з примусового виконання виконавчого листа № 2-7232, виданого 13 січня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу в розмірі 20878,30 грн.

В межах ВП № 22318354 постановою від 11 листопада 2010 року звернено стягнення на майно боржника та накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження 10474194), що підтверджується листом Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненські області № 48246 від 19 липня 2024 року та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 375736130 від 24 квітня 2024 року.

16 серпня 2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (відмова стягувача від майна боржника).

01 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі Рівненській області із заявою про зняття арешту з нерухомого майна. Листом № 48246 від 19 липня 2024 року Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Рівненської області відмовив у задоволенні заяви в зв`язку з відсутністю передбачених ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" підстав для вчинення такої дії.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

В силу ч.1, п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, у тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим законом.

Одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

За змістом ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (чинний на момент повернення виконавчого документа), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього закону (ч.5 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження").

Стаття 49 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV передбачає підстави для закінчення виконавчого провадження.

За приписами ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV).

Оскільки виконавчий лист № 2-7232, виданий 13 січня 2010 року Рівненським міським судом Рівненської області, був повернутий стягувачу в зв`язку з відмовою останнього залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення, Закон України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV не передбачав обов`язку державного виконавця знімати арешт, накладений на майно боржника в межах виконавчого провадження № 22318354, так як виконавче провадження не було закінчене на підставі ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" та виконавчий документ не був повернутий до Рівненського міського суду Рівненської області.

Відповідно до ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження").

Передбачених ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" підстав для зняття арешту з майна боржника у цій справі не встановлено.

Разом з тим, суд бере до уваги, що виконавчий лист № 2-7232 стягувачем з 2012 року повторно до виконання не пред?являвся, у Рівненському відділі ДВС у Рівненському районі Рівненської області немає на виконанні виконавчих проваджень щодо заявниці, докази винесення державним виконавцем в межах виконавчого провадженні № 22318354 постанови про стягнення виконавчого збору у справі відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а тому скаргу належить задовольнити.

Суд не бере до уваги доводи представника ДВС про пропуск боржником строку звернення до суду зі скаргою, оскільки ОСОБА_2 оскаржує не постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 11 листопада 2010 року, а відмову Рівненсього відділу ДВС у Рівненськомй районі Рівненської області у знятті арешту з майна, про яку дізналася з листа № 48246 від 19 липня 2024 року.

На підставі наведеного та керуючись ст.260, 261, 353, 354, 451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність органу примусового виконання - задовольнити.

Зобов`язати Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна боржника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений на підставі постанови про накладення арешту та оголошення заборони його відчуження, б/н, від 11 листопада 2010 року, реєстраційний номер обтяження 10474194.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя