Справа № 441/1906/22 Головуючий у 1 інстанції: Малахова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/811/372/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Ковальчука Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Алієва Валерія Валерійовича на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року адвокат Волощук В.В. в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 488 190 грн. 81 коп. боргу за договором позики від 20.09.2021.

Позов мотивував тим, що 20.09.2021 року між позивачкою та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 12 000 доларів США до 20.09.2022, зі сплатою з 20.10.2021 відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 150 доларів США щомісячно, на підтвердження отримання коштів відповідач надав позивачці розписку. У порушення умов означеного договору, ОСОБА_2 свої зобов`язання за таким не виконав, зокрема з лютого 2022 року припинив здійснювати платежі в рахунок погашення заборгованості та відсотків, на неодноразові прохання та звернення про повернення боргу не реагує, тому позивачка змушена звернутись за захистом свого порушеного права до суду. Просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_2 суму боргу з відсотками, а всього 488 190 грн. 81 коп., а також судові витрати по справі.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 387 679 (триста вісімдесят сім тисяч шістсот сімдесят дев`ять) грн. 20 коп. боргу за договором позики грошових коштів від 20.09.2021, 3 876 (три тисячі вісімсот сімдесят шість) грн. 80 коп. судового збору та 10 160 (десять тисяч сто шістдесят) грн. 00 коп. витрат понесених на професійну правничу допомогу, а всього 401 716 (чотириста одна тисяча сімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Алієв Валерій Валерійович, подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що суд протиправно відмовив у стягненні із позичальника ОСОБА_2 процентів від суми позики за користування нею.

На думку апелянта, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що аналіз договору позики, умови якого викладені в борговій розписці ОСОБА_2 від 20 вересня 2021 року доводять, що позикодавець ОСОБА_1 та позичальник ОСОБА_2 не встановлювали, що ОСОБА_3 не має права на одержання від позичальника ОСОБА_4 процентів від суми позики за договором від 20.09.2021 року.

Оскільки позикодавець ОСОБА_1 та позичальник ОСОБА_2 не встановлювали, що ОСОБА_3 не має права на одержання від позичальника ОСОБА_2 процентів від суми позики за договором від 20.09.2021 то, відповідно, за умовами договору позики, сторони погодили щомісячну сплату процентів в розмірі 15% від суми позики.

Зазначає, що суд при дослідженні обставин справи та надання їм правової оцінки у рішенні виключив та не застосував норми статті 1048 ЦК України, якими встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

25 березня 2024 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання 12 серпня 2024 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Алієва Валерія Валерійовича, представника ОСОБА_2 адвоката Непом`ящої Вікторії Андріївни надійшли клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.

12 серпня 2024 року з технічних причин (через відсутність зв`язку) провести судове засідання в режимі відео конференції виявилося неможливим.

Відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Отже, зі змісту вказаної норми права вбачається, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

З огляду на вказане та враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, обізнаність учасників справи про дату, час та місце розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 , як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а саме грошові кошти в сумі 387 679 грн. 20 коп., що дорівнює залишку заборгованості відповідача за договором позики - борговою розпискою від 20.09.2021. В частині стягнення відсотків суд прийшов до висновку, що належних та допустимих доказів на підтвердження домовленостей між сторонами про повернення відповідачем ОСОБА_2 , окрім основної суми боргу в розмірі 12 000 доларів США, відсотків у розмірі по 150 доларів США (або еквівалент у гривні) з жовтня 2021 щомісяця, позивачкою ОСОБА_1 не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 20.09.2021 позичила ОСОБА_2 12 000 доларів США, останній зобов`язувався повернути кошти до 20.09.2022, про що написав позивачці відповідну розписку (а.с. 1-4, 7, 8).

Як убачається із змісту розписки, ОСОБА_2 , 20.09.2021 взяв у борг у ОСОБА_1 12 000 доларів США строком на один рік до 20.09.2022 із щомісячною виплатою в 150 доларів США (або еквівалент у гривні на момент повернення). Сторони домовились про те, що грошові кошти будуть перечислюватись на щомісячній основі з 20.10.2021 на банківську картку позивачки № НОМЕР_1 . Факт отримання грошових коштів підтверджується банківською випискою за рахунком.

Згідно боргової розписки від 20.09.2021, таку складено у двох примірниках, після її підписання усі попередні розписки втрачають свою юридичну силу.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (стаття 1046 ЦК України).

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розписка не містить положень про сплату позичальником ОСОБА_2 на користь позикодавця ОСОБА_1 по 150 доларів США (або еквівалент) щомісяця, в рахунок погашення відсотків за користування позикою, як про це у заяві від 20.12.2022 та в суді покликалася позивачка, натомість у такій йдеться лише про 150 доларів США, як щомісячна виплата в рахунок погашення боргу в розмірі 12 000 доларів США.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення представником позивача норм права та до незгоди з рішенням суду першої інстанції по суті вирішення спору, що не може бути правовою підставою для його скасування.

Верховний Суд зазначав, що саме сторони правочину несуть відповідальність за належне оформлення договірних правовідносин, зрозумілого змісту правочину. У разі різночитання вони не позбавлені права звернутися до суду з вимогою про тлумачення правочину відповідно до положень статті 213 ЦК України, чого позивачка у цій справі не здійснила. Суд з власної ініціативи вирішувати вказане правове питання не може (частина друга статті 213 ЦК України, частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Алієва Валерія Валерійовича - залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.