Провадження № 22-ц/802/1244/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

ознайомившись із апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, керівника Луцької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2023 року в справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Ківерцівської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаною заявою.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2023 року заяву задоволено.

Встановлено факт перебування на утриманні у ОСОБА_1 трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вважаючи рішення місцевого суду незаконним, особа, яка не брала участі у справі, керівник Луцької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради, оскаржив його в апеляційному порядку та просив поновити йому строк на оскарження рішення.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 25 листопада 2024 року зазначену апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку з тим, що підстави, вказані апелянтом для поновлення строку на оскарження рішення, були визнані неповажними та для наведення інших підстав поновлення строку оскарження йому був встановлений строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Зокрема, підставою залишення апеляційної скарги без руху слугувала та обставина, що оскаржуване рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області було ухвалене 17 листопада 2023 року, повний текст рішення складено 21 листопада 2023 року та забезпечено надання загального доступу 24 листопада 2023 року, а апеляційна скарга була подана прокурором лише 18 листопада 2024 року без надання доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення ним процесуальних дій, а саме подання апеляційної скарги в строк, передбачений ст. 354 ЦПК України.

На виконання вищезазначеної ухвали апеляційного суду керівник Луцької окружної прокуратури 03 грудня 2024 року повторно подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, в якій вказав ті ж самі причини, що були ним зазначені при поданні апеляційної скарги, інших поважних та обґрунтованих підстав для поновлення пропущеного строку не навів.

У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що основною засадою судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

При цьому, подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання апеляційної чи касаційної скарги на судове рішення в цивільній, адміністративній, господарській справі надається прокурору, який брав участь у судовому розгляді, а також незалежно від участі в розгляді справи прокурору вищого рівня: Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, першим заступникам та заступникам керівників обласних прокуратур, керівнику, заступникам керівника, керівникам підрозділів Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Застосування процесуальних строків до особи, яка не брала участі у розгляді справи здійснюється на загальних підставах, водночас норми процесуального права не містять окремого підходу (винятків) для таких осіб під час вчинення ними процесуальних дій.

Зокрема, частина перша статті 352 ЦПК України визначає право на оскарження рішення суду першої інстанції як учасником справи, так і особою, яка не брала участі у справі.

Щодо строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, його поновлення та наслідки пропуску процесуального строку суд апеляційної інстанції керується статтями 354, 357 та 358 ЦПК України, які є загальнозастосовчими як для учасника справи, так і особи, яка не брала участі у справі.

У главі 1 «Апеляційне провадження» розділу V «Перегляд судових рішень» законодавець не відокремлює застосування процесуального строку до учасників справи та осіб, які не брали участі у розгляді справи, а отже, вирішення судом апеляційної інстанції клопотання особи, яка не брала участі у розгляді справи, відбувається на загальних підставах з урахуванням встановлених судом обставин.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановлені державами членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», виходячи з якого державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді поновлення судами строку на оскарження судових рішень та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

У заяві, надісланій прокурором на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, останній посилався, зокрема, на ті обставини, що Луцька окружна прокуратура і Ківерцівська міська рада не брали участі у справі, та про наявність оскаржуваного рішення апелянт дізнався під час опрацювання ЄДРСР, а про існування підстав для його оскарження після ознайомлення 12 листопада 2024 року з матеріалами даної справи.

Також вказував, що невжиття Ківерцівською міською радою, в інтересах якої діє керівник Луцької окружної прокуратури, заходів щодо оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, свідчить, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження. Враховуючи, що попри обізнаність орган, який уповноважений державою захищати її інтереси у спірних правовідносинах, не вжив заходів щодо оскарження рішення суду, то подання прокурором апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у даному випадку є єдиним ефективним способом захисту порушених інтересів держави.

Апеляційним судом з тексту оскаржуваного рішення встановлено, що Служба у справах дітей Ківерцівської міської ради була залучена до справи як заінтересована особа, у поданій до місцевого суду письмовій заяві просила проводити розгляд даної справи за відсутності її представника, вказувала, що вимоги заяви про встановлення юридичного факту підтримує та була обізнана з рішенням місцевого суду в цій справі і його не оскаржила.

Враховуючи наведене, на думку колегії суддів, оскільки апелянтом у поданій ним заяві про усунення недоліків зазначено аналогічні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, що були ним вказані у клопотанні, заявленому разом з апеляційною скаргою від 18 листопада 2024, яке вже було вирішене Волинським апеляційним судом ухвалою від 25 листопада 2024 року, а зазначені в ньому причини пропуску строку визнані неповажними, то в задоволенні заяви керівника Луцької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради, про поновлення строку апеляційного оскарження слід відмовити.

Крім того, варто зазначити, що не заслуговують на увагу посилання прокурора, як на підставу для поновлення строку апеляційного оскарження, на правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 20 листопада 2023 року у справі № 538/1976/21, від 22 березня 2024 року у справі № 922/2635/22, від 09 жовтня 2024 року у справі № 931/322/23, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин, так як були зроблені за інших фактичних обставин у справах, предметом спору яких слугувало набуття права власності на нерухоме майно.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає, що сам лише факт подання органами прокуратури в інтересах держави апеляційної скарги, після спливу значного періоду часу (рік з дня ухвалення оскаржуваного рішення) за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження.

Приписами частин 3, 4 статті 357 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутись до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Врахувавши зазначені правові норми, а також те, що керівником Луцької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради, на виконання вимоги апеляційного суду, у повторно поданій заяві, не були наведені інші підстави для поновлення строку оскарження, а вказані ним підстави для його поновлення не можуть бути визнані поважними з викладених вище мотивів, в силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 357, 358, ч. 2 ст. 381 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, керівника Луцької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Ківерцівської міської ради, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей Ківерцівської міської ради, про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий

Судді