Унікальний номер справи 753/2166/21
Номер апеляційного провадження 22-з/824/184/2024
Головуючий у суді першої інстанції О. С. Гусак
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
17 січня 2024 року місто Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),
суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.
секретар судового засідання Рудик О. Л.
позивач за первісним позовом
та відповідач за зустрічними позовами ОСОБА_1
відповідач за первісним позовом
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
відповідач за первісним позовом
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат,
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними).
10 березня 2021 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», про визнання інвестиційного внеску особистим майном.
02 квітня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», про стягнення грошових коштів сплачених за інвестиційним договором.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», про визнання договору комісії та звіту недійсними (фіктивними). Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», про визнання інвестиційного внеску особистим майном. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», про стягнення грошових коштів сплачених за інвестиційним договором.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.У стягненні витрат на правову допомогу із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у розмірі 33 000,00 грн, витрачених на правову допомогу адвоката Масловського І. А., відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_5 , залишено без задоволення. Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 липня 2023 року в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 серпня 2023 року в частині оскарження залишено без змін. Судові витрати по сплаті судового збору за подання ОСОБА_2 апеляційної скарги віднесено на рахунок держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ним у апеляційній інстанції у зв`язку із переглядом справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 .

25.12.2023 ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подав до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на користь відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 11 000,00 грн, на підтвердження чого подав докази.

ОСОБА_1 , як відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , вказано, що на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом апеляційним судом апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду від 20 липня 2023 року та на додаткове рішення від 29 серпня 2023 року (в частині їх оскарження) він поніс витрати у розмірі 11 000,00 грн, які просить покласти на ОСОБА_2 з урахуванням відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду та додаткове рішення суду в частині їх оскарження.

11.01.2024 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_2 , подане представником ОСОБА_5 , про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на недоведеніть заявленого ОСОБА_1 розміру витрат, понесених на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, оскільки із доданих заявником документів не вбачається час витрачений адвокатом на підготовку відзиву на апеляційну скаргу, у якому адвокат зазначив, що вказана справа є незначної складності. Вважає, що надані адвокатом послуги є неспівмірними їх вартості в 11 000 грн., не відповідають критерію реальності та не є необхідними. ОСОБА_5 просить суд клопотання про ухвалення додаткового рішення залишити без розгляду або зменшити розмір витрат ОСОБА_1 , який підлягає стягненню з ОСОБА_2 до 1 000 грн.

Так, згідно положень частин першої - третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Новак Н. Ю. у судовому засіданні суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат просила залишити без розгляду або зменшити розмір понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу до 1 000,00 грн, посилаючисть на доводи, викладені в клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Шмаров О. В. подав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача за зустріним позовом ОСОБА_1 та його представника.

ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес - Гарант» про розгляд заяви повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання суду апеляційної інстанції не повідомили. Будь - яких заяв чи клопотань станом на день розгляду заяви про розподіл судових витрат до апеляційного суду від вказаних осіб не надходило.

Відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважав за можливе провести розгляд даної заяви за відсутності вказаних осіб, оскільки їх неявка в судове засідання не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового судового рішення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 , перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що подана ОСОБА_1 заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи судове рішення по справі, суд апеляційної інстанції, не вирішив питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому наявні правові підстави для ухвалення додаткового судового рішення. Так, позивачем було зроблено заяву про понесення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції і у визначений законом п`ятиденний строк (з дня прийняття у справі постанови) було подано заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.

Згідно з пунктами 4, 6, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Статтею 29 Закону №5076-VIвизначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Згідно зі статтею 30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Як убачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на рішення та додаткове рішення у цій справі (в частині їх оскарження) відповідач за зустріним позовом ОСОБА_1 просив суд покласти судові витрати, понесені ним на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, на ОСОБА_2 .

До закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Шмаровим О. В. було зроблено відповідну заяву про надання доказів щодо понесених стороною відповідача за зустрічним позовом судових витрат на правничу допомогу.

У встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України строк стороною відповідача за зустрічним позовом подані відповідні докази на підтвердження розміру понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що правова допомога ОСОБА_1 у цій справі надавалась адвокатом Шмаровим О. В. на підставі договору про надання правової допомоги № 15/22 від 09 червня 2022 року, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ №1260361 від 22.12.2023, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №6779/10 від 27.06.2018.

Відповідно до додатку №2 від 19.10.2023 до договору про надання правової допомоги №15/22 від 09.06.2022 сторони погодили види правової допомоги та вартість наданих адвокатом послуг.

Так, адвокатом було складено та подано до суду відзив на апеляційну скаргу, розіслано документи, вартість таких послуг склала 7 000,00 грн. Також здійснено представництво інтересів клієнта в Київському апеляційному суді, вартість послуги 4 000,00 грн.

Слід відмітити і те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких, саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Однак вирішення питання про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та визначення її розміру вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням поданих сторонами доказів.

Визначаючи розмір витрат на правову допомогу, понесених позивачем у суді апеляційної інстанції у зв`язку із переглядом судових рішень в частині їх оскарження у цій справі у суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Так, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За правилами статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Так, учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань при розгляді справи судом. Тобто саме зацікавлена сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

ОСОБА_2 заперечує проти покладення на неї обов`язку по відшкодуванню витрат, понесених ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи апеляційним судом, та подала до суду клопотання про зменшення розміру таких витрат.

Ураховуючи надані заявником докази та ту обставину, що постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2023 рішення Дарницького районного суду м. Києва 20.07.2023 в частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні позову та додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.08.2023 в частині його осарження залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, колегія суддів погоджується, що існують підстави для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції.

З огляду на наявність заперечення ОСОБА_2 на заяву про ухвалення додаткового рішення, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом заявнику послуг, оцінюючи співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених і поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що заявлена ОСОБА_1 сума в розмірі 11 000,00 грн є надмірною та неспівмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, який підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 , з урахуванням її заперечень та клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, необхідно зменшити до 2 000,00 грн, що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, співмірності конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідних процесуальних дій сторони.

Керуючись ст. 141, 270 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_4 , про ухвалення додаткового судового рішення про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повна додаткова постанова складена 29.01.2024.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна