Справа № 390/332/24
Провадження № 2/390/104/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2024 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Квітки О.О.,

при секретарі Шульзі А.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Юраха В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 , про звільнення від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів,

встановив:

15.04.2024 вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження по цивільній справі.

30.05.2024 до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій позивач просить в порядку забезпечення позову заборонити вчиняти будь-які дії по примусовому виконанню виконавчого листа у справі № 390/1630/20 (провадження № 2/390/199/21) від 13 травня 2021 року за виконавчим провадженням №75080969, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Кіровоградської області Чумаком Олександром Олексійовичем та зупинити стягнення у вказаному виконавчому провадженні.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач сплачує за новим рішенням суду аліменти на навчання свого повнолітнього сина ОСОБА_3 .. У вказаному провадженні він звертався до відповідача із пропозицією сплатити наявну заборгованість по аліментам на банківський рахунок сина, оскільки він вже є повнолітнім та вправі розпоряджатися аліментами, які виплачуються на нього самостійно. В той же час відповідач будь-якими методами намагається якнайшвидше здійснити дії по продажу земельної ділянки, що належить позивачеві на праві власності, використовуючи механізми примусового виконання рішення, що неодноразово заявляла позивачеві у формі погроз. Позивач у період виникнення заборгованості служив у лавах ЗСУ. На початку війни надав всю необхідну інформацію державному виконавцеві щодо місця роботи та розміру заробітної плати, на підставі чого і відбувалося стягнення. Із 03 березня 2022 року позивач був мобілізований та знаходився у м. Лисичанськ Луганської області. Коли сину ОСОБА_4 виповнилося 18 років і настав час закривати виконавче провадження, то державний виконавець зазначила, що борг становить 6000 грн. Але пізніше державний виконавець пред`явила розрахунок у сумі 221384,22 грн. Пояснюючи суму боргу, державний виконавець зазначила, що лише по закінченню провадження отримала інформацію про суму нарахувань під час служби у ЗСУ. Необхідність вжиття заходів забезпечення позову у спосіб передбачений п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, а саме: заборона приватному виконавцю вчиняти будь-які дії з відчуження, передання у власність третім особам належного позивачеві майна, на який накладено арешти у виконавчому провадженні, обґрунтовується тим, що приватний виконавець, на виконанні у якого наразі перебуває виконавчий лист може здійснити звернення на майно позивача. Реалізація зазначених дій зумовить для позивача додаткові витрати, пов`язані із необхідністю звернення з позовами щодо оскарження відповідних дій, а також призведе до ситуації, за якої будуть порушені його майнові права, поновлення яких може бути утруднене.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Юрах В.М. підтримали клопотання про забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до статей 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З аналізу статей 150 - 153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову є сукупністю процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З наведених вищевказаних положень закону вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

До заяви про забезпечення позову додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження (ВП № 75080969), копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а також у судовому засіданні долучено копії квитанцій про сплату позивачем аліментів у зв`язку із навчанням сина у навчальному закладі.

Виходячи із специфіки виду забезпечення позову, передбаченого п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що між сторонами дійсно виник спір майнового характеру щодо правильності нарахування та виплати аліментів з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 за виконавчим листом від 13.05.2021 по справі №390/1630/20 за період із травня 2021 року по жовтень 2023 року та звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

У постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 705/3587/21-ц, від 12 січня 2023 року в справі № 334/9179/21, від 13 березня 2024 року в справі № 372/1561/23, від 11 квітня 2024 року в справі № 127/32578/23 викладено правовий висновок, згідно з яким недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно із статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, рішення суду обов`язкові до виконання та державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України є недопустимим. Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є тотожним задоволенню частини заявлених вимог, що прямо заборонено процесуальним законом.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а в цій справі права ОСОБА_3 , на утримання якого до жовтня 2023 року (до досягнення останнім повноліття) стягувалися аліменти.

Таким чином, у цій справі виконавчий документ боржником не оскаржується, а тому зупинення стягнення в межах виконавчого провадження № 75080969 (виконавчий лист у справі №390/1630/20), а також заборони вчиняти будь-які дії щодо примусового виконання згаданого виконавчого документа до набрання законної сили рішення суду, не є співмірним засобом забезпечення позову, а тому у заяві про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 149-150, 153, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в частині відмови у забезпеченні позову в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення, а в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.О.Квітка