Справа № 404/4275/23
Номер провадження 2/404/910/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді Варакіної Н.Б.

за участі секретаря Щербини А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким просила стягнути на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 6200000 грн, 3 % річних за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 в розмірі 50958,90 грн та інфляційні втрати за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 в розмірі 93347,20 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 31 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маріновою Л.С., зареєстровано в реєстрі за № 383.

Згідно з п. 1.1 та 2.1 договору позики ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6200000 грн, що за комерційним курсом на дату договору становить 40 грн за одну умовну одиницю та еквівалентно 155000 доларів США.

Відповідно до п. 3.3 договору позики своїм підписом під цим договором ОСОБА_2 підтвердив факт отримання від позивача грошових коштів у розмірі 6200000 грн, як позики у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.4 договору позики, позика надається ОСОБА_2 до 15 грудня 2022 року.

У відповідності до п. 3.7 договору позики сторони домовилися, що ОСОБА_2 повинен повернути позивачеві суму у повному обсязі, а позивач зобов`язаний прийняти від відповідача грошову суму у повному обсязі.

Згідно до п. 3.8 договору позики після повного виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець зобов`язаний оформити заяву, підпис на якій буде нотаріально засвідчений, про виконання позичальником своїх зобов`язань по даному договору.

Однак, в порушення умов договору позики, ОСОБА_2 жодних платежів за договором позики не здійснював та не повернув позивачеві отриманні у позику грошові кошти.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики становить 6344306,10 грн, з яких основна сума заборгованості 6200000 грн, сума 3% річних за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 - 50958,90 грн., сума інфляційних втрат за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 - 93347,20 грн.

Вказує, що на час укидання договору позики ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 6.8. договору позики, договір укладається за письмовою згодою дружини позичальника - ОСОБА_3 , викладеної в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маріновою Л.С. 31 жовтня 2022 року за реєстровим номером 382.

Відповідно до вищевказаної заяви ОСОБА_3 , вона надала свою згоду своєму чоловікові - ОСОБА_2 взяти у позику грошові кошти у сумі 6200000 грн у позивача та надала свою згоду на укладання та підписання відповідного договору. При цьому, ОСОБА_3 заявила у вказаній заяві, що договір позики, пов`язаний із зобов`язанням чоловіка, зобов`язаннями інших осіб перед її чоловіком відповідатимуть інтересам її сім`ї та погодилася, щоб умови такого договору визначалися її чоловіком самостійно.

Оскільки відповідачами добровільно борг не повернуто та проігноровано усні та письмові прохання погасити заборгованість за договором позики, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.07.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.

31.01.2024 року ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда закрито підготовче провадження у справі, призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідачі до суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, правом подачі відзиву на позов не скористалися. Матеріалами справи підтверджено, що інтереси сторін представляють адвокати, які в судове засідання не з`являлись, а направляли до суду заяви про відкладення розгляду справи, без зазначення причин поважності.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маріновою Л.С. та зареєстровано в реєстрі за № 383.

Згідно з п. 1.1 та 2.1 договору позики ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 6200000 грн, що за комерційним курсом на дату договору становить 40 грн за одну умовну одиницю та еквівалентно 155000 доларів США.

У відповідності до п. 2.2 договору, позика надається позичальнику без сплати процентів від суми позики, крім того позикодавець та позичальник не переслідують мети збереження фінансових активів та/або надання будь-яких компенсацій, як плати за користування такими коштами, а лише для особистих потреб позичальника.

Відповідно до п. 3.3 договору позики своїм підписом під цим договором позичальник, підтверджує факт отримання від позикодавця грошових коштів у розмірі 6200000 грн, як позики у повному обсязі.

Відповідно до п. 3.4 договору, позика надається позичальнику до 15 грудня 2022 року.

У відповідності до п. 3.7 договору позики сторони домовилися, що позичальник повинен повернути позикодавцеві суму у повному обсязі, а позикодавець зобов`язаний прийняти від позичальника грошову суму у повному обсязі.

Згідно до п. 3.8 договору позики після повного виконання позичальником свого зобов`язання позикодавець зобов`язаний оформити заяву, підпис на якій буде нотаріально засвідчений, про виконання позичальником своїх зобов`язань по даному договору.

Відповідно до пункту 6.8. договору позики, договір укладається за письмовою згодою дружини позичальника - ОСОБА_4 , викладеної в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маріновою Л.С. 31 жовтня 2022 року за реєстровим № 382.

Відповідно до вищевказаної заяви ОСОБА_3 надала свою згоду своєму чоловікові - ОСОБА_2 взяти в позику грошові кошти в сумі 6200000 грн, що за комерційним курсом на дату договору становить 40 грн за одну умовну одиницю та еквівалентно 155000 доларів США. у ОСОБА_1 , на умовах визначених її чоловіком самостійного на його розсуд. Надала свою згоду на укладання та підписання відповідного договору. При цьому, ОСОБА_3 заявила у вказаній заяві, що договір позики, пов`язаний із зобов`язанням чоловіка, зобов`язаннями інших осіб перед її чоловіком, відповідатимуть інтересам її сім`ї та погодилася з тим, щоб умови такого договору визначалися її чоловіком самостійно.

Строк повернення грошової суми в повному обсязі настав, проте ОСОБА_2 жодних платежів за договором позики не здійснював та не повернув позивачеві отриманні у позику грошові кошти.

Внаслідок чого, 02.02.2023 року позивачем направлені на адресу відповідачів листи-претензії про повернення грошових коштів отриманих по договору позики, які останніми проігноровано.

Згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованості за договором позики загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем становить 6344306,10 грн, з яких: основна сума боргу 6200000 грн, 3% річних за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 50958,90 грн. та інфляційні втрати за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 93347,20 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Постанова ВСУ № 373/2054/16 зроблено висновок, про те, що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідачами до суду не надано жодних доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів позивачу ОСОБА_1 та доказів неможливості самостійно подати такі докази.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів 3% річних за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 в розмірі 50958,90 грн. та інфляційних втрат за період з 16.12.2022 по 25.03.2023 в розмірі 93347,20 грн. суд, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Однак, в Україні Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який було затверджено Законом України 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан, який у подальшому продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», та який діє до цього часу.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивачем не враховано вищевказаних перехідних положень ЦК України та здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за період з 16.12.2022 року по 25.03.2023 року, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

В нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_3 надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 взяти позику в розмірі 6200000 грн на умовах визначених ним самостійно на власний розсуд. При цьому договір позики відповідає інтересам сім`ї.

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Отже, при вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном, таку позицію визначено у постанові ВП ВС від 30.06.2020 № 638/18231/15-ц.

Якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що доказів повернення заборгованості за договором позики чи спростування вказаних обставин, на час розгляду справи відповідачами не надано, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики від 31 жовтня 2022 року у розмірі 6200000 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню - по 6710 грн, з кожного, судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) борг в розмірі 6 200 000 грн.

У задоволенні позову в частині стягнення трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі по 6 710 грн з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду складено 15.08.2024.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда