Справа № 167/662/24
Номер провадження 2/167/282/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючої судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

представників позивача ОСОБА_1 , Н.С. Бурець,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

05.07.2024 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи позовну заяву тим, що11.09.2019 відповідач ознайомилася з умовами кредитування та підписала Паспорт кредиту.

11.09.2019 відповідач підписала власноручно Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг та погодив умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту; тип кредитної карти; строк кредитування; процентну ставку, відсотки річних; кількість та розмір платежів; періодичність внесення; повернення кредиту; розмір мінімального обов`язкового платежу; проценти від суми неповернутого в строк кредиту.

Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 року № 151 Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України.

На підставі укладеного Договору відповідач 11.09.2019 року отримала платіжний інструмент: кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 08/23, тип - Універсальна, яка в подальшому - 22.08.2023 року, була змінена на картку номер - НОМЕР_2 , строк дії - 04/27, тип Універсальна. На підставі Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.10.2021 року, а також 13.09.2023 року відбулася зміна картки на картку номер - НОМЕР_3 , строк дії - 11/27, тип Універсальна, що підтверджується довідкою від 14.05.2024 року та випискою по рахунку.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42 % річних.

Відповідач користувалася кредитним лімітом, відповідно до виписки по рахунку вчиняла операції і є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком.

Таким чином, позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредитну картку, кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідач користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитним лімітом, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору.

Надалі, проводячи службову перевірку, було проведено аналіз вибірки, яка була отримана з Програмного комплексу FINNUM, встановлено, що номер фінансового телефону клієнта ОСОБА_2 - не змінювався.

Аналізом логів входів в Internet Banking Приват24 клієнта за номером телефона зафіксовано вхід з нетипового пристрою -J1 MINI PRIME|SAMSUNG.

Перший вхід з нетипового J1 MINI PRIME|SAMSUNG було здійснено 2023-09-02

15:26:42.

При цьому зміну логіну та паролю входу до Приват24 під акаунтом номера телефона клієнта ОСОБА_3 . Глушко в момент першого входу не виявлено. Авторизацію в Приват24 підтверджено в IVR (телефонним дзвінком).

Інформування про вхід надсилалось до Приват24 клієнта.

Враховуючи що вхід в обліковий запис Приват24 клієнта ОСОБА_2 відбувалися з різних пристроїв без зміни логіна і пароля, та з підтвердженням входу в IVR, можна зробити висновок про компрометацію Клієнтом власних персональних даних входу в Приват24 на сторонньому ресурсі, що призвело в подальшому до компрометації реквізитів картки з подальшим її додаванням в GooglePay та проведення оскаржувальних операцій.

Вина банка в проведених операціях по картці відсутня. Банком дотримані дані вимоги і дані третім особам не передавались.

Таким чином, у порушення умов Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала і, враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то заборгованість відповідача станом на 13.05.2024 року становить 48 925, 69 грн, яка складається з наступного: 39 606, 94 грн - заборгованість за тілом кредита, 9 318, 75 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також судові витрати по справі.

Позовна заява подана через систему «Електронний суд».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 42).

Згідно відповіді № 680432 від 08.07.2024 року з ЄДДР, місце реєстрації проживання відповідача не визначено (ас 43).

23.07.2024 року на запит суду від 08.07.2024 року (ас 44) надійшла відповідь від уповноваженої особи про місце реєстрації відповідача (ас 45), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27 ЦПК України.

Ухвалою головуючої судді від 24.07.2024 року позовна заява прийнята, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (ас 46-47), яке ухвалою суду від 01.10.2024 року відкладено (ас 143-144).

06.08.2024 року відповідач подала відзив на позовну заяву з додатками, в якій просила відмовити у задоволенні позову (ас 57-77).

04.09.2024 року позивач в особі свого представника подав відповідь на відзив, в якій просить позов задовольнити (ас 79-95).

16.09.2024 року позивач в особі свого представника подав матеріали службової перевірки (ас 110-118).

31.10.2024 року позивач в особі свого представника подав пояснення (ас 164-172).

Представник позивача в судовому засіданні 01.10.2024 року позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Представники позивача в судове засіданні 02.12.2024 року не з`явилися, хоча були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, заяви та/або клопотання про відкладення розгляду справи не подали.

Суд, заслухавши думку відповідача, ухвалив: розгляд справи 02.12.2024 року проводити у відсутності представників позивача, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представника позивача і пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви та заперечення на неї, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 11.09.2019 року між сторонами був укладений кредитний договір, шляхом підписання відповідачем Паспорта кредиту та Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (далі Договір)позивача, на наступних умовах: 1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п.1.2. Договору); 2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»; 3. Строк кредитування: 20 років (п.1.2. Договору); 4. Процентна ставка, відсотків річних: 43,2% (п.1.3 Договору); 5. Кількість та розмір платежів, періодичність внесення: Повернення кредиту здійснюється шляхом: - договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. (п.1.4. Договору); 6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; - у разі прострочення з 31-го дня 10 % від заборгованості; - у разі прострочення з 181-го дня 100 % від заборгованості. (п.1.4. Договору); 7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86.4% (п.1.5. та п.2.1.1.2.12. Договору).

На підставі укладеного Договору Відповідач 11.09.2019 року отримала платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_4 …13, строк дії - 08/23, тип - Універсальна, яка 22.08.2023 року була змінена на картку № НОМЕР_4 … НОМЕР_5 , строк дії - 04/27, тип Універсальна, на підставі Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.10.2021 року, а також 13.09.2023 року відбулася зміна картки на картку № НОМЕР_6 …42, строк дії - 11/27, тип Універсальна.

В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 42 % річних.

Відповідач, яка є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком, користувалася кредитним лімітом.

Проводячи службову перевірку, позивачем було проведено аналіз вибірки, яка була отримана з Програмного комплексу FINNUM, і встановлено, що номер фінансового телефону клієнта ОСОБА_2 - не змінювався.

Аналізом логів входів в Internet Banking Приват24 клієнта за номером телефона зафіксовано вхід з нетипового пристрою -J1 MINI PRIME|SAMSUNG.

Перший вхід з нетипового J1 MINI PRIME|SAMSUNG було здійснено 2023-09-02

15:26:42.

При цьому зміну логіну та паролю входу до Приват24 під акаунтом номера телефона клієнта ОСОБА_3 . Глушко в момент першого входу не виявлено. Авторизацію в Приват24 підтверджено в IVR (телефонним дзвінком).

Інформування про вхід надсилалось до Приват24 клієнта.

Враховуючи, що строк повернення кредиту закінчився на 180-й день прострочення, то відповідно до п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору, починаючи з 181-го позивач почав нарахування процентів від суми неповернутого в строк кредиту в розмірі 86, 4% і станом на 13.05.2024 року позивач нарахував відповідачу заборгованість в сумі 48 925, 69 грн, яка складається з: - 39 606, 94 грн - заборгованість за тілом кредита, - 9 318, 75 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Дані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача та поясненнями відповідача, а також письмовими доказами: Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг (без дати підписання) (ас 8-11), Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 05.10.2021 року (ас11-17), інформацією про кредитування від 11.09.2019 року (ас 18-19), довідкою про зміну умов кредитування від 14.05.2024 року (ас 20), довідкою від 14.05.2024 року (ас 21), випискою за договором за період з 11.09.2019 14.05.2024 (ас 22-25), Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (ас 26), розрахунком заборгованості (ас 27-28), паспортом відповідача (ас 34-35).

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови ( пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ « ПриватБанк»).

Частиною 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання).

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що між сторонами 11.09.2019 року був укладений кредитний договір приєднання на умовах, визначених позивачем і станом на 13.05.2024 року позивач нарахував відповідачу заборгованість в сумі 48 925, 69 грн, яка складається з: - 39 606, 94 грн - заборгованість за тілом кредита, - 9 318, 75 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Крім того, з пояснень відповідача вбачається, що спірним кредитними коштами вона не користувалась, оскільки її картковим рахунком заволоділи зловмисники, а тому, на її думку, вона не має боргових зобов`язань перед банком. Пояснила, що вона нікому не передавала інформацію щодо свого паролю від «Приват24» чи іншої конфіденційної банківської інформації, в тому числі й не заповнювала вищевказані конференційні дані на веб-сайтах. Вказала, що свій CVV-код чи номер картки вона також нікому не надавала. При цьому, вона не збільшувала її кредитний ліміт і була переконана, що в неї на картці було 1 000 гривень. Ствердила, що на даний час вже відомо, що шахраї знімали кредитні кошти через термінал банку, який взагалі відсутній в м. Рожище. Кредитним лімітом вона ніколи не користувалась. Стверджує, що спірна заборгованість у розмірі 48 925, 69 гривень виникла у зв`язку з тим, що невідомі їй сторонні особи 03.09.2023 року отримали доступ до її карткового рахунку в «Приват24», після чого збільшили її кредитний ліміт на 40 000, 00 гривень та викрали зазначені кредитні кошти. Вказує, що вже 05.09.2023 року у відділенні Банку їй повідомили, що з її кредитного рахунку знято 40 000, 00 грн, і по факту про викрадення з її рахунку кредитних коштів звернулась до поліції із заявою про злочин.

Вказані обставини, а саме: збільшення кредитного ліміту на банківській картці відповідача і подальше його зняття 03.09.2024 року в сумі 40 000, 00 грн, підтверджуються письмовими доказами: довідкою про зміну умов кредитування від 14.05.2024 року (ас 20), випискою за договором за період з 11.09.2019 14.05.2024 (ас 22-25), витягом з ЄРДР від 14.09.2023 року (ас 76), випискою по банківській картці за період з 01.01.2023-31.12.2023 (ас 71-75), заявою Р.М. Глушко (ас 76), матеріалами службової перевірки (ас 91-93).

Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що законних підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» заявлених в позовній заяві банком грошових коштів у розмірі 48 925, 69 грн немає, виходячи з наступного.

Так, частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з частиною сьомою дев`ятою розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

При цьому, зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Згідно копії Витягу з ЄРДР № 0000550 від 14.09.2024 року вбачається, що 03.09.2023 року близько 15:30 хв невстановлена особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, в умовах воєнного стану, заволоділа грошовими кошами ОСОБА_2 з банківської карти Приват Банк № 4149…6789 в загальній сумі 40 000, 00 грн двома транзакціями (ас 70).

Водночас, проведеною службою безпеки ПриватБанку перевіркою було встановлено, що номер фінансового телефону НОМЕР_7 клієнта ОСОБА_2 , не змінювався. Аналізом логів входів в Internet Banking Приват24 (далі Приват24) клієнта за номером НОМЕР_7 зафіксовано вхід з нетипового пристрою -J1 MINI PRIME|SAMSUNG. Перший вхід з нетипового J1 MINI PRIME|SAMSUNG було здійснено 2023-09-02 15:26:42. При цьому зміну логіну та паролю входу до Приват24 під акаунтом НОМЕР_7 клієнта ОСОБА_2 в момент першого входу не виявлено. Авторизацію в Приват24 підтверджено в IVR (телефонним дзвінком) 2023-09-02 15:25:02, контакт проведено (OK) НОМЕР_8 , 2023-09-02 15:32:45 контакт проведено (OK) НОМЕР_9 . Інформування про вхід надсилалось до Приват24 клієнта.

Проаналізувавши вищевказані дані, проведеної службою безпеки ПриватБанку перевірки, а також відомості, що містяться у вищезазначеній копії Витягу з ЄРДР №0000550 від 14.09.2024 року і матеріалах кримінального провадження, суд доходить до висновку, що вищевказані документи не підтверджують ані волевиявлення відповідачки на збільшення її кредитного ліміту на 40 000,00 грн, ані волю останньої на здійснення спірних транзакції на загальну суму 40 000 грн, що були здійснені 03.09.2023 року близько 15:30 год.

Водночас, судом не встановлено, а також не підтверджено вищевказаними документами ту обставину, що відповідачка сприяла своїми діями (бездіяльністю) заволодінню третіми особами вищезазначеними кредитними коштами у розмірі 40 000, 00 гривень.

При цьому, висновок проведеної службою безпеки приватБанку перевірки про те, що зняття коштів невстановленими особами з карти клієнтки ОСОБА_2 стало можливим внаслідок розголошення клієнткою конфіденційної інформації щодо логіну та паролю в акаунт Приват24, що дало можливість додати карту до сервісу Google Pay, після чого зняті грошові кошти в банкоматах міста Запоріжжя, об`єктивно нічим не підтверджено, а також не може підтверджувати ту обставину, що остання сприяла втраті кредитних коштів. Такий висновок було здійснено ПриватБанком без посилання на відповідні докази такої передачі конференційних банківських даних.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 року по справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23).

При цьому, суд критично оцінює твердження представника позивача на те, що відповідачка сприяла викраденню спірних кредитних коштів, оскільки матеріали цивільної справи не містять відомостей відносно того, що відповідачкою були здійсненні вищезазначені дії.

Крім цього, сам факт переходу відповідачкою за посиланням не може підтвердити факт сприяння втраті кредитних коштів.

Інших відомостей на підтвердження вищезазначеного твердження представника позивача матеріали цивільної справи не містять.

У постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що:«відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, касаційний суд дійшов помилкового висновку про вину ОСОБА_1 як підставу цивільно-правової відповідальності. Висновки судів про те, що операції щодо зняття з платіжної картки ОСОБА_1 спірної суми супроводжувались правильним вводом ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору від 5 лютого 2010 року передбачено обов`язок позивача щодо нерозголошення даного ПІН-коду, що виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми, є помилковими, оскільки такі висновки судів не свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що:«користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі № 127/23496/15-ц (провадження № 61-3239св18) зазначено, що:«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, в межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При вирішенні спору суди першої та апеляційної інстанції вірно прийняли до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18) вказано, що:«встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що:«сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів».

Проаналізувавши викладене, суд ходить висновку, що представник позивача не підтвердив належними і допустимими доказами обставин, які б безспірно доводили, що відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей за кредитною карткою, її особового рахунку, акаунту чи додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції.

Позивачем не доведено волевиявлення ОСОБА_2 на збільшення кредитного ліміту, а також зняття нею кредитних коштів в розмірі 40 000, 00 грн 03.09.2024 року близько 15:30 год, а тому зазначені кошти, на думку суду, не можуть бути стягнуті з відповідачки.

За таких висновків суду, з відповідачки також не підлягають стягненню банком й проценти за користування цими коштами, а саме в розмірі 9 318,75 гривень.

До аналогічного висновку також прийшов Верховний Суд у постанові від 06.09.2023 року по справі № 686/30030/21 (провадження № 61-5111св23).

Так, згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

За таких обставин, інші доводи представника позивача не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження.

Проаналізувавши вищевикладене, суд ходить висновку, що в позові АТ КБ «Приватбанк» до відповідача про стягнення заборгованості слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 77, 81, 83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_10 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 06.12.2024 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька