Номер провадження: 22-з/813/440/24
Доповідач ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
20.11.2024 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про ухвалення додаткової постанови у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні домоволодінням,
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року позов ОСОБА_7 було залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 28 січня 2021 року ОСОБА_7 було подано апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2021 року залишено без змін.

28 жовтня 2024 року до Одеського апеляційного суду від адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , надійшла заява про ухвалення додаткової постанови, в якій останній просить стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати у сумі 25000,00 грн.

Дана заява обґрунтована тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 23 жовтня 2024 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Також зазначено, що судові витрати складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в розмірі 25000,00 грн.

31 жовтня 2024 року до Одеського апеляційного суду від адвокат ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_9 , надійшли заперечення на заяву про стягнення витрат на правову допомогу, в яких адвокат просить відмовити в задоволенні заяви представника ОСОБА_6 від 28 жовтня 2024 року про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрат на правову допомогу.

Дані заперечення обґрунтовані тим, що заявником не додано, а в матеріалах справи не міститься копії договору про надання правової допомоги, що унеможливляє стягнення витрат на правову допомогу. Також зазначено, що заявником не обґрунтовано збільшення витрат на правову допомогу у 2.5 рази у порівнянні із заявленим розміром у попередньому розрахунку.

Крім того, на думку адвоката ОСОБА_8 заявником не наведено поважних причин неможливості подання доказів до закінчення судових дебатів.

Про судове засідання, призначене на 20 листопада 2024 року, сторони належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

20 листопада 2024 року до Одеського апеляційного суду від адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що наявні підстави для ухвалення додаткового рішення та відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткової щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на таке.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Колегією суддів встановлено, що адвокат ОСОБА_5 представляв є інтереси ОСОБА_6 в Одеському апеляційному суді на підставі ордеру від 04 жовтня 2024 року, виданого на підставі договору про надання правової допомоги №01/09 від 01 вересня 2022 року (т.2 а.с.176).

До суду першої інстанції адвокатом ОСОБА_11 було надано договір про надання правової допомоги №01/09 від 01 вересня 2020 року (т.1 а.с.85-88), який укладено між ОСОБА_6 , які клієнтом, та адвокатом ОСОБА_11 , зокрема, про те, що клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Також у відзиві на апеляційну скаргу (т.2 а.с.190-193) зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 10000,00 грн. та зазначено, що відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть надані до суду протягом 5 днів після ухвалення рішення.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем у суді апеляційної інстанції надано наступні документи:

- квитанцію до прибуткового касового ордеру №23/10 від 23 жовтня 2024 року, відповідно до якого адвокат ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_6 , на підставі рахунку-фактури №23/10 від 23 жовтня 2024 року, 25 000,00 грн;

- акт надання послуг №23/10 (у справі №947/19113/20) від 23 жовтня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_6 , з однієї сторони, і адвокат ОСОБА_5 , з іншої сторони, що ним було надані такі послуги з надання правничої допомоги:

- зустріч, консультація, узгодження правової позиції 1 год. 2000,00 грн;

- вивчення та аналіз апеляційної скарги 2 год. 2000,00 грн;

- підготовка та написання відзиву на апеляційну скаргу 3 год. 6000,00 грн;

- підготовка інших процесуальних документів (заяв, клопотань) 3 год. 6000,00 грн;

- підготовка та складання пояснень 2 год. 6000,00 грн;

- участь у судових засіданнях 5000,00 грн;

- рахунок-фактури №23/10 від 23 жовтня 2024 року на загальну суму 25000,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 у справі №755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, пункту 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Жодним чином не заперечуючи права позивача отримати всі види професійної правничої допомоги, а так само не заперечуючи кваліфікацію адвоката, який надав якісні послуги відповідно до замовлення, суд на засадах пропорційності, враховуючи наведене вище та відповідно критеріїв статті 143 ЦПК України, зокрема, співмірності і розумності, оцінює понесені позивачем витрати з точки зору мінімально необхідного їх розміру, що підлягає віднесенню на сторону відповідача з покладенням на останнього обов`язку відшкодувати такі витрати.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, колегією судді встановлено, що адвокатом ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6

до суду апеляційній інстанції не надано договір про надання правничої допомоги, а саме договір про надання правової допомоги №01/09 від 01 вересня 2022 року, який зазначено в ордері, яким підтверджуються повноваження адвоката як представника ОСОБА_6 в суді апеляційній інстанції, у якому, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, визначається розмір витрат на правничу допомогу.

В матеріалах справи наявний лише договір про надання правової допомоги №01/09 від 01 вересня 2020 року (т.1 а.с.85-88). Жодних пояснень, щодо вказаних обставин адвокатом не надано.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні усі належні та допустимі докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, оскільки не надано договір про надання правничої допомоги, що унеможливлює встановлення умов визначення розмір вказаних витрат, що в свою чергу унеможливлює стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

В задоволенні заяви адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , про ухвалення додаткової постанови відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2