Провадження №2/447/678/24
Справа №456/2757/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

12.11.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бачуна О.І.

при секретарі Данилів О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

24.05.2024 ОСОБА_1 звернувся звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 01.11.2023року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти у сумі 8000 доларів США. На підтвердження зазначеного, ОСОБА_2 було підписано боргову розписку, згідно якої останній зобов`язався повернути грошові кошти до 01.04.2024року.. Крім цього, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання сплатити в користь ОСОБА_1 24 % річних , від суми позики, за період користування нею. Проте, станом на день подання позовної заяви, відповідач не повернув борг, на звернення позивача про повернення позики не реагує, чим порушив виконання свого зобов`язання, у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

З урахуванням вищевказаного, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 8000 доларів США заборгованості за договором позики та 24% за користування позикою у розмірі 1062,57 доларів США, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн. та судовий збір в розмірі 3594,67грн.

24.05.2024 року позивач звернувся до Стрийського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.07.2024року спарву передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 14.08.2024 року відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 14.10.2024року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача та у випадку повторної неявки відповідача в судове засідання відносно ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судові засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін у справі, ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.11.2023року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти у сумі 8000 доларів США.

Як вбачається із розписки від 01.11.2023 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01.04.2024року.

Крім цього, ОСОБА_2 зобов`язався за користування позикою в сумі 8000 доларів США сплачувати в користь ОСОБА_1 відсотки за весь період користування позикою в розмірі 24% річних.

03.05.2024року представник ОСОБА_1 - адвокат Михалевський Ю.Р. надіслав ОСОБА_2 претензію про повернення грошових коштів отриманих за договором позики та сплати відсотків за користування позикою. Відповідно до вказаної претензії, ОСОБА_1 , просить протягом 7 днів з моменту отримання претензії, повернути у готівковій формі суму позики 8000 доларів США, сплатити 24 % річних за користування позикою, а саме в розмірі 967,89США та компенсувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000грн.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1662цс17.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або такої ж кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладених договорів незалежно від найменування документа, і з огляду на установлені результати робити відповідні правові висновки.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконує, а тому заборгованість має бути стягнута з нього в судовому порядку з метою захисту порушеного права позивача.

Щодо заявлених позовних вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що такі підлягають до задоволення виходячи з наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів,перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України).

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст.137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, між ОСОБА_1 та АО « Танасишин, Михалевський і Партнери» укладено Договір про надання правової допомоги від 10.04.2024 року.

Адвокат Михалевський Ю.Р. представив суду детальний опис робіт (надання послуг) виконаних адвокатом , з якого вбачається, що на надання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом було витрачено 9,5год., що становить суму 14250грн. ( 9,5год.*1500грн/год)..

Крім цього АО «Танасишин, Михалевський і Партнери» 28.10.2024 надано акт виконаних робіт №27/10/2024року, з якого вбачається, що загальна вартість виконаних робіт 14500грн. ( 9,5год.*1500грн/год.)

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є належно обґрунтованою, такою, що в повній мірі відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню .

Згідно частин 1, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3594,67 грн.

Керуючись ст. ст.141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість за договором позики у розмірі 8000 доларів США та 24 % за користування позикою у розмірі 1062,57 Доларів США, а всього 9062,57 Доларів США

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 14500 гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 3594,67 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення суду виготовлено 12.11.2024 року.

Суддя Бачун О. І.