КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/2205/23 Головуючий у 1 інстанції: Петренко Н.О.

Провадження №22-ц/824/1024/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

16 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Башлай Дар`я Іванівна про визнання права власності в порядку спадкування на частку у спільній сумісній власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування на частку у спільній сумісній власності подружжя.

В обґрунтування позову зазначали, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Кузнецовск Рівненської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Красноярськ Красноярського краю Російської Федерації.

Їх батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1984 року по 18 березня 2014 року.

В період шлюбу їх батьки придбали згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 01 жовтня 1996 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . У подальшому спільними коштами та зусиллями вказаний житловий будинок був перебудований та на даний час загальна площа житлового будинку складає 299,2 кв.м., житлова площа 40.3 кв.м. На території будинковолодіння знаходяться баня під літ. «Б», гараж під літ. «В», навіс під літ. «Д», літ. №1 - ворота, літ. №2 - огорожа, літ. №3 - хвіртка, літ. №4 - хвіртка, літ. №5- ворота, літ. №6 - огорожа, літ. №7 - огорожа.

Вказаний житловий будинок зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під реєстраційним номером 000.

Власником даного житлового будинку вказаний Відповідач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Даний будинок розташований на земельній ділянці 0,087 га з кадастровим номером № :75:035:0012.

Вказана земельна ділянка була приватизована Відповідачем та на підставі рішення Київської міської ради від 20.05.1999 року за № 250/351 передана у приватну власність ОСОБА_1 та виданий Державний акт на право приватної власності на землю.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, виданого Фондом державного майна України від 02 лютого 2023 року за № 201-05452891 оціночна вартість об`єкта нерухомості станом на 02 лютого 2023 року складає 3 317 318 грн. 23 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 , мати позивачів, померла.

Після її смерті Позивачі, як спадкоємці першої черги, відповідно приписів статті 1261 Цивільного кодексу України, звернулися 16.08.2022 року з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та була заведена спадкова справа за № 4/2022, номер у Спадковому реєстрі 69582482.

Інших спадкоємців першої черги, щодо майна ОСОБА_4 немає. Жодного заповіту мати, ОСОБА_4 , не складала.

Позивачі є постійно зареєстрованими у вказаному будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки, вказаний вище будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зважаючи на ті обставини, що з Відповідачем у них склалися неприязні стосунки, так як він змінив замки від вхідних дверей до будинку та не пускає їх до нього, чим чинить перешкоди в користуванні спадковим майном, звертатися до нотаріуса та вирішувати питання в позасудовому порядку не бажає, змушені звернутися до суду за захистом своїх прав щодо спадкового майна, яке складається з частини вказаного житлового будинку.

Просили ухвалити рішення, яким визнати за кожним право власності в порядку спадкування на частку у спільній сумісній власності подружжя по за кожним та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 8830 грн. 10 коп. судових витрат та на користь ОСОБА_3 8 293 грн. 30 коп. судових витрат.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку під літ. «А» жилою площею 40,3 кв.м, сарай під літерою «Б», гараж під літерою «В», вбиральня під літерою «Г» та спорудження.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку під літ. «А» жилою площею 40,3 кв.м, сарай під літерою «Б», гараж під літерою «В», вбиральня під літерою «Г» та спорудження.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8 830,10 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 8 293,30 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 24 липня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до норм діючого законодавства, на дату розлучення в 2014 році на житловий будинок по АДРЕСА_1 , як новостворене майно самочинного будівництва ніхто з колишнього подружжя права власності не набув, тому і об`єктом спільної сумісної власності він бути не може. А в 2018 році відповідач за погодженням з колишньою дружиною зареєстрував на себе право власності на будинок.

Оскільки будинок не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, в ньому відсутня будь-яка частка, яка могла би бути предметом спадщини.

В постанові Верховного Суду від 23.11.2022 року по справі № 752/9653/20, зазначено, що відмовляючи в задоволенні вимоги про визначення частки майна у праві спільної сумісної власності, що підлягають спадкуванню, суди обґрунтовано виходили з того, що визначення частки співвласника у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки в такому разі судом буде вирішене питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі про неправомірність та неефективність способу захисту права особи відповідно до положень ст. 16 ЦК України.

При цьому, встановивши, що позивачі не довели наявності порушеного або оспорюваного права на спадкування і що матеріали справи не містять доказів щодо відмови нотаріуса в оформлені на спадщину, суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання права на спадкування частки у майні, що належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності.

В порушення вимог ст.263-264 ЦПК України суд не витребував у позивачів всю документацію, яка стосувалася придбання старого і будівництва нового будинку, яка була викрадена з будинку одним з позивачів і прийняв незаконне і необґрунтоване рішення про визнання часток в порядку спадкування в будинку, який на момент придбання в 1996 році дійсно був спільною сумісною власністю колишнього подружжя, але який з 2000 року припинив існування як об`єкт нерухомості.

Суд також проігнорував факт, що 07.06.2018 року, відповідно до опису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем було зареєстровано право власності на новостворений об`єкт нерухомості (технічний паспорт міститься в матеріалах справи).

Посилався при цьому на ті обставини, що після придбання в шлюбі житлового будинку по АДРЕСА_1 , та зважаючи на ті обставини, що придбаний будинок виявився не придатним для проживання, він був знесений та побудований новий приватний житловий будинок, де з 2002 року і почала проживати сім`я.

20 вересня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив адвоката Пізняхівського Ф.М. - представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в місті Кузнецовск Рівненської області, що стверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданим Святошинським РУ ГУ МВС України та Свідоцтвом про народження.

ОСОБА_3 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Красноярськ Красноярського краю Російської Федерації, що стверджується паспортом громадянки України серії НОМЕР_1 виданим Святошинським РУ ГУ МВС України та Свідоцтвом про народження.

Батьками позивачів є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вказана обставина стверджується Свідоцтвами про народження позивачів, копії яких додані до матеріалів справи.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 червня 1984 року по 18 березня 2014 року, що стверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , копією рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/16346/13-ц, пр. 2/759/527/14 та Витягу з сайту Судової влади України «www.court.gov.ua».

В період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 придбали згідно Договору купівлі-продажу житлового будинку від 01 жовтня 1996 року жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Вказана обставина стверджується копією Договору купівлі-продажу жилого будинку, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № пс856 від 01 жовтня 1996 року та зареєстрованого в БТІ м. Києва 22 жовтня 1996 року в реєстраційній книзі за № 7671.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказаний житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності як об`єкт житлової нерухомості.

Опис об`єкта: загальна площа (кв.м.): 299.2, житлова площа (кв.м.): 40.3, Опис: літер № 1 - ворота, літер № 2 - огорожа, літер № 3 - хвіртка, літер № 4 - хвіртка, літер № 5 - ворота, літер № 6 - огорожа, літер № 7 - огорожа.

У вказаному Витязі з державного реєстру зазначено підставу виникнення права власності: Договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер: пс856, виданий 01.10.1996 року, видавник: Дванадцята київська державна нотаріальна контора.

Вказаний житловий будинок зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під реєстраційним номером 000, що стверджується вказаним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Власником даного житлового будинку вказаний Відповідач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості, що видана Фондом державного майна України від 02 лютого 2023 року за № 201-05452891, встановлено, що оціночна вартість об`єкта нерухомості, станом на 02 лютого 2023 року, складає 3 317 318 грн. 23 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що стверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 .

Після її смерті позивачі, як спадкоємці першої черги, звернулися 16.08.2022 року з заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. та була заведена спадкова справа за № 4/2022, номер у Спадковому реєстрі 69582482.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а позивачі успадковують всі права та обов`язки спадкодавця - ОСОБА_4 , суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог частково та визнання за кожним права на частину.

Суд першої інстанції прийняв до уваги те, що підставою виникнення права власності зазначено Договір купівлі-продажу житлового будинку, а суду не надано будь-яких документів щодо введення в експлуатацію новозбудованих об`єктів на земельній ділянці у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України).

Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

ОСОБА_1 стверджує, що оскільки будинок придбаний у 1996 році виявився не придатним для проживання, на підставі розпорядження №2135 від 26.12.2000 Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва ним розпочалось проектування і будівництво нового приватного житлового будинку.

До 2002 року будівництво будинку з надвірними будівлями і спорудами було майже завершене і в ньому почала проживати сім`я.

Позивачі є постійно зареєстрованими у вказаному будинку АДРЕСА_1 починаючи з 2001 року (т. 1 а.с. 10-13).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірний будинок був побудований у період перебування сторін у шлюбі за спільні кошти, проте офіційно не введено в експлуатацію і право власності на нього не було зареєстровано.

18 березня 2014 року шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується копією рішення Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/16346/13-ц.

Право власності на будинок зареєстровано 07 липня 2019 року за відповідачем після сплину майже 17 років після початку фактичного проживання і користування будинком.

Майно, що збудоване у шлюбі, але введене в експлуатацію одним із подружжя після його розірвання, підлягає поділу як нерухоме майно, оскільки сам по собі факт розірвання шлюбу не впливає на правовий статус такого майна, оскільки його будівництво закінчено до розірвання шлюбу. У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (ч. 1 ст. 181, п. 6 ч. 1 ст. 346, ст. 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (ст. 331), «об`єкт будівництва» (ст. 876, 877, 879 - 881, 883), проте прямого визначення цих понять не міститься. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Тобто під час шлюбу сторони створили майно - збудували будинок, а введення його в експлуатацію - це вимога закону, як і державна реєстрація, що необхідна для юридичного оформлення права власності на цей об`єкт нерухомості.

Введення об`єкта в експлуатацію - це завершальний етап зведення об`єкта, що дозволяє отримати право власності і надає можливість підключення до інженерних мереж (обов`язкових для його повноцінного функціонування). Готовим до введення в експлуатацію вважається об`єкт архітектури або інженерна споруда, щодо якого закінчені всі роботи (будівельно-монтажні, оздоблювальні, пуско-налагоджувальні) і підготовлена (оформлена) належним чином вся виконавча документація.

Отже, введений в експлуатацію після розірвання шлюбу будинок, але побудований за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя і підлягає поділу як будинок між колишнім подружжям.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина перша статті 1226 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Верховний Суд у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 200/7924/16-ц дійшов висновку, що потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя.

Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщина тільки на майно, яке належало спадкодавцю, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майном, не входить до складу спадщини.

Отже, той з подружжя, хто є живим, реалізуючи свої права, може подати заяву про прийняття спадщини (чи відмови у її прийнятті), а також заяву про видачу свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя.

Оскільки судами не встановлено наявність заповіту після смерті ОСОБА_4 , спадкування здійснюється за законом.

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 .

Згідно з матеріалами справи 16 серпня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин щодо належності спірного будинку до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_1 є власником 1/2 частини спірного будинку, проте інша 1/2 частини будинку, як спадкове майно після смерті ОСОБА_4 підлягає поділу в рівних частках (по 1/4 частці) в порядку спадкування за законом між спадкоємцями першої черги - ОСОБА_3 і ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повний текст виготовлено 25 січня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Л.П. Сушко

В.І. Олійник