Справа № 484/1011/23
Провадження № 2/474/20/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05.12.24р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Лисейко Т.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: Опікунська рада при виконавчому комітеті Врадіївської селищної ради, Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

встановив:

31.03.2023р. ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), в якому просить позбавити останнього батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Зокрема, вказувала на те, що після розірвання шлюбу між сторонами у травні 2017р., відповідач жодного разу не бачив доньку, не спілкується з нею для її нормального самоусвідомлення. Він же ніяким чином не піклується про неї, її фізичний і духовний розвиток, не проявляє зацікавленості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, успіхами, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний стан дитини як складову виховання. Та не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. А тому створилися умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової участі у вихованні доньки, дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні позивачки. А тому на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України просила позбавити позивача батьківських прав щодо дитини.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні 22.11.2024р. позов підтримали, наполягали на його задоволенні. У судове засідання 05.12.2024р. не з`явилися, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлені про час, дату і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомили. Водночас, 22.11.2024р. та 28.11.2024р. звернулися на адресу суду із заявами про розгляд справи 05.12.2024р. у їх відсутність.

Відповідач в судові засідання 22.11.2024р. та 05.12.2024р. не з`явився, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлений про час, дату і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача до суду на офіційному веб-порталі "Судова влада України". Відповідач про причини неявки суд не повідомив, а також не подав до суду відзив на позовну заяву та заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи.

Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Опікунської ради при виконавчому комітеті Врадіївської селищної ради Мороз У.В. в судовому засіданні 22.11.2024р. не заперечила проти задоволення позову. У судове засідання 05.12.2024р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Водночас, 02.12.2024р. звернулася з заявою про закінчення розгляду справи у відсутність представника органу опіки та піклування, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки - Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації в судові засідання 22.11.2024р. та 05.12.2024р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату і місце судового розгляду. Водночас, 04.09.2024р. та 06.11.2024р. звернулася до суду з клопотаннями про розгляд справи без участі представника. В додатки до клопотань надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу по суті за відсутності учасників судового розгляду за наявними у справі доказами.

Дослідив докази наявні в матеріалах справи, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2011р. управлінням ЗАГС адміністрації м. Орла було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 2871, який 22.05.2017р. був розірваний рішенням мирового судді судової дільниці Колпнянського району російської федерації (рішення мирового судді Колпнянського району російської федерації від 22.05.2017р., яке набрало законної сили 22.06.2017р.);

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20.06.2012р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , та її матір`ю, на українській мові, вказано ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 .

Згідно з довідкою школи І-Ш ступенів № 37 міста Києва (управління освіти Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації) № 16 від 23.01.2023р. ОСОБА_3 , станом 23.01.2023р., навчалася у 5-Б класі. Прибула до школи в 1 клас 10.01.2019р. Дитина має добрі навчальні досягнення, в класі відносини з учнями чудові. Вихованням доньки займається мати ОСОБА_6 . За час навчання в школі, з 2019р. по 2023р. батько дитини ОСОБА_2 до школи не з`являвся, навчальними досягненнями доньки не цікавився.

Згідно виписок по картці НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 за період з 09.06.2020р. по 21.01.2023р. та за період з 01.01.2023р. по 11.09.2023р., відповідачем ОСОБА_2 здійснювалися наступні операції з поповнення картки позивачки: 09.11.2020р. у сумі, у валюті карти, 1 770 грн. 00 коп. (сума валюти операції 5000 RUB); 28.12.2020р. у сумі, у валюті карти, 3 650 грн. 00 коп. (сума валюти операції 10000 RUB); 07.03.2021р. у сумі, у валюті карти, 2 520 грн. 00 коп. (сума валюти операції 7000 RUB); 05.06.2021р. у сумі, у валюті карти, 3 600 грн. 00 коп. (сума валюти операції 10000 RUB); у серпні 2021 р. у сумі, у валюті карти, 1 800 грн. 00 коп. (сума валюти операції 5000 RUB); 10.09.2021р. у сумі, у валюті карти, 1 785 грн. 00 коп.; 11.10.2021р. у сумі, у валюті карти, 1 790 грн. 00 коп. (сума валюти операції 5000 RUB); 17.11.2021р. у сумі, у валюті карти, 1 059 грн. 00 коп. (сума валюти операції 3000 RUB); 28.12.2021р. у сумі, у валюті карти, 3 620 грн. 00 коп. (сума валюти операції 10000 RUB); 12.02.2022р. у сумі, у валюті карти, 2499 грн. (сума валюти операції 7000 RUB). Після чого будь-які операції по картці з поповнення - відсутні.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 03.10.2024р. отримано відповідь № 19-68428/18-24-вих від 07.10.2024р. з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідно до якої відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином російської федерації ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 18.11.2017р. по теперішній час (станом на 16:11 04.10.2024р.) в базі даних не виявлено. Інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали та тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається 10 років з дня її винесення. Зберігання в базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017р. В порядку визначеному наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.06.2007р. № 472 інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігалася у Базі даних протягом 5 років.

Висновком органу опіки та піклування Врадіївської селищної ради № 431-15-01 від 05.07.2023р. визначено доцільним позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У цьому ж висновку встановлено, що дитина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Батько ОСОБА_2 не виконує батьківські обов`язки по відношенню до доньки, не приділяє належної уваги дитині, не цікавиться її розвитком, навчанням, матеріально не забезпечує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, не створює належні умови для розвитку її здібностей.

Висновком Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (орган опіки та піклування) про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 за вих. № 100-11548 від 03.09.2024р. визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У цьому ж висновку зазначено, що 24.07.2024р. посадовою особою служби проведено обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , та з`ясовано, що умови для проживання та виховання дитини створено належним чином. Разом з матір`ю та дитиною у квартирі проживає співмешканець матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2.. Право користування квартирою родина має на підставі договору оренди від 18.12.2018р. В квартирі дотримуються санітарно-гігієнічні норми, наявні продукти харчування. З інформації спеціалізованої шкоди І-ІІІ ступенів № 37 міста Києва встановлено, що з 2019р. по 2024р. батько ОСОБА_3 до школи не з`являвся, навчанням не цікавився. Мати працевлаштована, має дохід. Під час роботи з психологом центру ОСОБА_3 , у присутності матері, розповіла, що вона рідко спілкувалася з батьком та бабусею з боку батька, останній раз ще у 2022р. за допомогою засобів телефонного зв`язку, на теперішній час не знає жодної інформації про біологічного батька та своїм батьком вважає вітчима ОСОБА_9 . За результатами роботи з психологом центру встановлено, що в ОСОБА_3 стосунки з батьком емоційно холодні, будь-яка взаємодія відсутня, батько не приймає участі у вихованні та щоденному піклуванні про дитину, має відчуженість до біологічного батька.

Малолітня дитина ОСОБА_3 пояснила суду, що біологічного батька не бачила в усвідомленому віці, хіба що, можливо, у далекому дитинстві, його не пам`ятає, спілкуватися з ним не бажає, як з людиною яка не цікавиться її життям. Тим паче ОСОБА_2 росіянин, а росія щодня бомбить міста, через що вона змушена у школі спускатися до бомбосховища, та навчатися там, що для неї важко. Не хоче мати нічого спільного з ОСОБА_2 . Зазначила, що пам`ятає себе з трьох років, по скайпу бувало розмовляла з ОСОБА_2 , проте виховання від нього не було, матеріально він її не підтримує. Коли останній раз з ним спілкувалася вже не пам`ятає. Її виховує мати, вітчим ОСОБА_9 з яким проживають з 2017р., та бабуся. Називає біологічного батька по прізвищу, бо не може сприймати його як батька, він ніхто. Вважає що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде лише їй на користь.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначив, що проживає з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 2018р. Займається вихованням дитини, водить її на різні гуртки та секції, дає поради, матеріально забезпечує. Вони мають спільний побут. Він відноситься до ОСОБА_3 як до дочки, а вона до нього як до батька. За час спільного проживання відповідача ОСОБА_2 жодного разу не бачив.

Свідок ОСОБА_17 показала, що ОСОБА_9 її онук. Він вже більше 6 років проживає разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , опікується ними, займається вихованням дитини, водить її на різні гуртки. Вони проживають повноцінною сім`єю, дитина виросла на її очах. ОСОБА_9 ставиться до ОСОБА_3 як до доньки, а вона до нього як до батька. Біологічного батька ОСОБА_3 не знає, вважала, що позивачка ОСОБА_1 мати-одиначка, бо як спілкувалися, дитина взагалі ніколи не згадувала про батька, та дізналася про це на початку війни.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 зазначила, що бачила відповідача ОСОБА_2 останнього разу коли дитині ОСОБА_3 був один рік, після чого останній іноді спілкувався з дитиною по телефону, коли телефонував до них. Бувало два рази на рік переводив кошти, невеликі, на цукерки дитині. Останній переказ був до початку війни, у 2022р. Участі у вихованні дитини відповідач не бере. Виховує та утримує дитину позивачка.

Водночас, з огляду на приписи ст.ст. 42, 69 та 93 ЦПК України, суд не бере до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_9 (а.с. 127), ОСОБА_21 (а.с. 129), ОСОБА_24 (а.с. 130), оскільки свідок має бути допитаний безпосередньо судом в судовому засіданні. Правила ст. 93 ЦПК України щодо заяви свідка застосовується виключно до учасників справи яким вказані свідки не являються.

Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено ст. 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.05.2023р. у справі № 607/2631/15-ц.

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Матеріалами справи встановлено та ні ким не спростовано, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, не забезпечує необхідного утримання та не бажає брати участь у її вихованні. Орган опіки та піклування, як за зареєстрованим місцем проживання дитини ОСОБА_3 ,, так і за місцем її фактично проживання, вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав, а сам відповідач, в свою чергу, в судове засідання не з`явився, заперечень щодо позбавлення його батьківських прав до суду не надав. Тому суд, приймаючи до уваги встановлені сукупністю доказів обставини у ході повного, всебічного й об`єктивного їх з`ясування, характер ставлення відповідача до дитини, усвідомлюючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, діючи в інтересах дитини, вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки.

Водночас слід наголосити, що відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-89, 141, 258-265, 268, 273 ЦПК України, ст. 166 СК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: Опікунська рада при виконавчому комітеті Врадіївської селищної ради, Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Врадіївський районний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний "10" грудня 2024 року.

Суддя Ф.Г. Сокол