Справа № 643/4150/23
Провадження № 2/643/131/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Гупал Р.М., представника відповідача адвоката Зудер`янц В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом адвоката Гупал Романа Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

ВСТАНОВИВ

1. Зміст позовних вимог

Адвокат Гупал Р.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), в остаточній редакції позовних вимог просить стягнути з ОСОБА_2 (відповідач) заборгованість за договором позики № Х251121-13 від 19.11.2021 в загальному розмірі 439126,12 грн.

2. Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

19.11.2021 між сторонами укладений договір позики № Х251121-13, згідно умов якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 251692,50 грн., що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» станом на день укладення договору еквівалентно 9250,00 доларів США. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було складено розписку від 25.11.2021. Умовами договору позики передбачений обов`язок відповідача повернути позику частинами, з остаточною датою повного погашення заборгованості до 25.04.2022. Сума в гривнях, що підлягає поверненню, складає 9250,00 доларів США за курсом продажу долару США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу. Умовами Договору позики передбачено, що відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Відповідач повернув позивачу 1410,00 євро. Ураховуючи наведене, заборгованість відповідача станом на час пред`явлення позову, а саме на 18.05.2023, складає 439126,12 грн., з яких: 290103,31 грн. - сума основного боргу (еквівалент 7763,00 доларів США, виходячи з курсу АТ КБ «Приватбанк» станом на 18.05.2023, який складає 37,37 грн. за 1 долар США); 453,06 грн. - інфляційні збитки за період з 26.12.2021 по 23.02.2022; 71,17 грн. - 3% річних за період з 26.12.2021 по 23.02.2022; 148498,58 грн. - пеня за несвоєчасне повернення позики за період з 26.12.2021 по 23.02.2022.

3. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 25.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.11.2023 в задоволенні клопотання представників відповідача про зупинення провадження в справі - відмовлено.

4. Стислий виклад позиції учасників справи в ході судового провадження

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі. Надала пояснення, згідно яких грошові кошти отримані відповідачем до підписання договору позики. Посилання в розписці на договір позики з тим же номером, проте іншою датою, обумовлене опискою відповідача під час зазначення дати укладення договору.

Представник позивача адвокат Гупал Р.М. у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача адвокат Зудер`янц В.В. та адвокат Селезень С.В. у судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі. Зазначили, що не заперечують наявність у відповідача простроченої заборгованості перед позивачем у розмірі основної суми боргу, яка складає 197104,74 грн. Проте вказана заборгованість виникла на підставі договору позики № Х251121-13 від 25.11.2021, а не договору з тим же номером від 19.11.2021, на який посилається позивач в обґрунтування позовних вимог та на підставі якого грошові кошти відповідач не отримував. Ураховуючи безгрошовість договору позики від 19.11.2021, на який посилається позивач в обґрунтування позову, відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним договором.

Представник відповідача адвокат Селезень С.В. 03.07.2023 надала письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вказала, що договір позики укладався в національній валюті, та відповідач від позивача прийняв у власність 251692,50 грн., що було еквівалентно 9250,00 доларів США на дату укладання договору. Розмір періодичних платежів, зазначених в договорі позики, свідчить, що позика повинна була повертатись за курсом гривні до долара США, який існував на момент укладення договору, а саме 27,21 грн. за 1 долар США. Відповідачем частково повернута позика. Крім того, відповідач у відповідності до положень ЦК України звільнений від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів через карантин та воєнний стан.

Представник позивача адвокат Гупал Р.М. 26.07.2023 надав заперечення на письмові пояснення, в яких зазначив, що при укладанні договору позики сторони домовились, що загальна сума позики в гривнях, яка підлягає поверненню, складає 9250,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу. Визнав, що відповідач частково погасив заборгованість за позикою в сумі 1410,00 доларів США. Зазначив, що нарахування пені та інших платежів у відповідності до ЦК України здійснено до 23.02.2022.

Представники відповідача адвокати Селезень С.В. та Полякова В.В. 10.08.2023 надали письмову промову, в якій зазначили, шо грошові кошти в загальному розмірі 251692,50 грн. до укладення договору позики та в момент його підписання не передавались та, відповідно, не отримувались. Розписка від 25.11.2021 підтверджує боргове зобов`язання, яке виникле саме 25.11.2021, та не підтверджує отримання та передачу коштів за договором позики від 19.11.2021. Враховуючи наведене, відсутні підстави для задоволення позову.

Представник позивача адвокат Гупал Р.М. 31.08.2023 надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що згідно умов договору позики, сума позика отримана відповідачем в повному обсязі до підписання договору. Письмове застереження про отримання грошових коштів позивальником, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Позивач погоджується з тим, що відповідач здійснив перерахування заборгованості у сумі 1410,00 євро, а саме 05.08.2022 у сумі 400,00 євро та 27.03.2023 у сумі 1010,00 євро. У доларовому еквіваленті ця сума становила відповідно 406,00 доларів США та 1081,00 доларів США. Таким чином, сума основного боргу за договором позики складає 7763,00 доларів США за курсом АТ КБ «Приватбанк» на дату подачі позовної заяви. Отже, сума основного боргу становить 290103,31 грн., що є еквівалентом 7763,00 доларів США, виходячи з курсу 37,37 грн. за 1 долар США. Сума заборгованості станом на дату подачі позовної заяви складає 439126,12 грн., з яких: 290103,31 грн сума основного боргу; 453,06 грн. інфляційні збитки; 71,17 грн. 3% річних; 148498,58 грн. пеня.

Представник позивача адвокат Гупал Р.М. 15.12.2023 надав додаткові письмові пояснення, в яких зазначив, що у договорі визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за курсом відповідної валюти на день платежу. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається за курсом відповідної валюти на день подання позову, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором. Таким чином, позивачем правильно застосовано норми права щодо визначення розміру заборгованості з урахуванням курсу долару США, встановленого на дату подання заяви про зміну позовних вимог. Також зазначено, що законодавство встановлює конкретний пільговий період, протягом якого позичальник звільняється від обов`язку сплатити штрафні санкції. Однак відповідно до чинного законодавства такий обов`язок знову виникне у позичальника після закінчення зазначеного строку. Тобто з моменту порушення позичальником грошового зобов`язання, якщо воно відбулося навіть у період карантину, у кредитора виникне право нараховувати штрафні санкції. Водночас обов`язок сплатити ці штрафні санкції виникне у позичальника після завершення зазначеного періоду. Таким чином, закон не обмежує право кредитора нараховувати штрафні санкції у разі прострочення зобов`язання позичальником, в тому числі шляхом звернення з позовом до суду.

Представник відповідача адвокат Селезень С.В. 15.12.2023 надала письмові пояснення на додаткові письмові пояснення представник позивача, в яких зазначила, що відповідно до п. 1 договору позики від 19.11.2023 та розписки від 25.11.2023, договір позики укладався в національній валюті. Також зазначено, що кошти в сумі 251692,50 грн відповідач зобов?язався повернути готівкою частинами за встановленим графіком. Відповідно до п. 5 договору позики, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 даного договору, відповідно до графіка повернення позичальником грошових коштів: 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 грудня 2021 року включно; 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 січня 2022 року включно; 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 лютого 2022 року включно; 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 березня 2022 року включно; 211422,00 грн., еквівалент 7770,00 доларів США - до 25 квітня 2022 року включно. Таким чином, розмір періодичних платежів, які повинні були сплачуватися позичальником ОСОБА_2 , також визначений за обмінним курсом на день передачі грошей, який дорівнює 27,21 грн. за 1 долар США. Зазначені положення договору позики відповідають положенням ст. 533 ЦК України. З урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 345672,50 грн., що є еквівалентом 9250,00 доларів США на дату звернення з позовом до суду, є безпідставним, оскільки предметом договору позики є 251692,50 грн., що є еквівалентом 9250,00 доларів США за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США дорівнює 27,21 грн.), і таку суму боргу відповідач отримав 25.11.2021, що визнається самим позивачем у позові. Тому посилання позивача на курс АТ КБ «Приватбанк» на день звернення з позовом до суду с таким, що суперечить умовам договору позики, укладеним сторонами, а також чинному законодавству. На виконання умов договору позики, позичальником було сплачено суму в розмірі 1410,00 Євро, що підтверджується квитанціями та визнається відповідачем по справі, а саме: 05.08.2022 було сплачено 400 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.08.2022 становить 14884,16 грн. (37,2104 грн. х 400); 27.03.2023 року було сплачено 1010,00 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 27.03.2023 становить 39703,10 грн. (39,31 грн. х 1010). Загалом в гривні сплачено 54587,26 грн. Таким чином, сума основного боргу становить 197104,74 грн. (251692 грн. - 54587,26 грн.). Позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних збитків та штрафних санкцій не підлягають задоволенню, враховуючи, що на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від відповідальності за прострочення сплати кредиту; звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, які передбачені договором за прострочення сплати кредиту.

5. Позиція суду

5.1. Щодо безгрошовості договору позики від 19.11.2021

5.1.1. Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно з п. 1 договору позики № Х251121-13 від 19.11.2021, укладеного між представником позивача та відповідачем, позивач передав у власність відповідачу грошові кошти в сумі 251692,50 грн., що є еквівалентом 9250,00 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США дорівнює 27,210 грн.), а відповідач зобов`язався повернути позику до 25.04.2022.

Відповідно до п. 2 договору позики сума позики, встановлена в п. 1 даного договору, отримана позичальником (відповідачем) до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

Згідно з розпискою відповідача від 25.11.2021, він отримав позику від позивача, в інтересах якої на підставі довіреності діє її представник, в сумі 251692,50 грн., що є в еквіваленті 9250,00 доларів США за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США дорівнює 27,210 грн.) згідно договору позики № Х251121-13 від 25.11.2021, і зобов`язався повернути цю суму позивачу в строк до 25.04.2022 включно.

5.1.2. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Положеннями ст. 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки (постанова Верховного Суду від 12.05.2022 у справі № 725/5212/19).

Пункт спірного договору в тій його частині, у якій він містить відомості про отримання покупцями грошей до підписання договору, суму цих грошових коштів та пропорції, у якій вони отримані кожним з продавців, є розпискою. Положення договору про те, що сторона договору отримала належні їй платежі до підписання договору, свідчить про те, що сторони домовилися вважати сплату коштів, здійснену раніше за відсутності правових підстав, виконанням укладеного договору стороною, яка за цим договором мала сплатити гроші (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі № 916/667/18).

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний керуватись завданням справедливого вирішення даної справи, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі № 661/2532/17, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

В постанові Верховного Суду від 11.08.2021 у справі № 723/826/19 зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В постанові Верховного Суду від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16 також зазначено, що добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у цивільній справі № 756/8056/19).

При вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності» (постанова Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21).

5.1.3. Оцінка суду

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на договір позики № Х251121-13 від 19.11.2021 та розписку до нього від 25.11.2021.

У договорі позики від 19.11.2021 зазначено, що сума позики отримана відповідачем до моменту підписання даного договору в повному обсязі.

У розписці зазначено, що позика отримана згідно з договором позики з тим же самим номером (Х251121-13), проте від 25.11.2021, а не 19.01.2021, на який посилається позивач та який доданий до позову.

Представники відповідача посилались на факт неотримання відповідачем грошових коштів за договором позики від 19.01.2021 та зазначили, що позика була отримана згідно з договором від 25.11.2021. Оскільки позивач пред`явив вимогу про стягнення заборгованості за договором позики від 19.01.2021, за яким за доводами представника відповідача грошові кошти отримані не були, відсутні підстави для задоволення позову.

На уточнююче запитання суду представники відповідача пояснили, що не заперечують факт підписання відповідачем договору від 19.01.2021.

На пропозицію суду надати договір позики від 25.11.2021 представники відповідача пояснили, що останній перебуває за кордоном, доступ до його квартири з документами відсутній, у зв`язку з чим вони позбавлені можливості з`ясувати наявність договору від 25.11.2021 та надати його суду.

Таким чином, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України представниками відповідача не надано суду доказів існування договору позики від 25.11.2021.

Позивач у судовому засіданні 05.01.2024 надала пояснення, згідно яких грошові кошти отримані відповідачем до підписання договору позики № Х251121-13 від 19.11.2021. Посилання в розписці на договір позики з тим же номером, проте від 25.11.2021, обумовлене опискою відповідача під час зазначення в розписці дати укладення договору. Розписка від 25.11.2021 за домовленістю сторін була додатково складена після отримання позики 19.11.2021. Крім того, сторонами додатково був укладений договір застави від 25.11.2021 з метою забезпечення повернення позики за договором від 19.11.2021.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд керується таким.

Договір позики від 19.11.2021 укладений в письмовій формі, факт його підписання відповідачем не заперечувався його представниками. Виходячи з вказаних вище висновків щодо застосування норм права Великої Палати Верховного Суду (постанова від 08.09.2020 у справі № 916/667/18), пункт договору позики від 19.11.2021, згідно якого сума позики отримана відповідачем до моменту підписання даного договору в повному обсязі, по суті є також розпискою, яка підтверджує факт отримання грошових коштів.

Представники відповідача, зазначаючи на неотриманні відповідачем грошових коштів за вказаним договором, не змогли надати розумного пояснення, з якої причини відповідач під час підписання вказаного договору підтвердив факт отримання ним позики в повному обсязі ще до підписання договору. На факт укладення відповідачем договору від 19.11.2021 під впливом обману, насильства або під впливом тяжкої обставини (ст. 1051 ЦК України), представники відповідача не посилались.

Крім того, дії відповідача, які за доводами його представників мали місце і згідно з якими відповідач, не отримавши 19.11.2021 суму позики, тим не менше підписав договір позики від 19.11.2021, в якому підтвердив факт отримання ним позики в повному обсязі, а потім 25.11.2021 підписав ще один договір позики на ту ж саму суму, відповідно до якого вже отримав суму позики - на переконання суду, не мають розумного та добросовісного пояснення, тобто не узгоджуються з вимогами (засадами) добросовісності та розумності цивільних правовідносин. До того ж доказів існування договору позики від 25.11.2021 суду не надано.

Ураховуючи наведене та оцінюючи докази за стандартом більшої переконливості (більшої вірогідності), який застосовується у цивільних справах згідно з вказаними вище постановами Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд вважає більш переконливою (вірогідною) версію позивача та його представника, згідно якої відповідач отримав позику на підставі договору від 19.11.2021, а у розписці допустив описку в частині зазначення дати вказаного договору, помилково зазначивши дату 25.11.2021 (дата, в яку складалась розписка).

За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за договором позики від 19.11.2021 та відхиляє доводи представників відповідача щодо безгрошовості вказаного договору та відсутності у зв`язку з цим підстав для стягнення заборгованості, яка виникла на підставі вказаного договору.

5.2. Щодо розміру заборгованості за тілом позики

5.2.1. Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Згідно п. 1 договору позики сторони домовились, що загальна сума у гривнях, яка підлягає поверненню в строки та в порядку, передбаченому цим договором - 9250,00 доларів США за курсом продажу в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу.

У п. 5 договору позики встановлений графік її повернення, відповідно до якого відповідач зобов`язаний повернути позику в такі строки та розмірах: 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 грудня 2021 року включно; 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 січня 2022 року включно; 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 лютого 2022 року включно; 10068,00 грн., еквівалент 370,00 доларів США - до 25 березня 2022 року включно; 211422,00 грн., еквівалент 7770,00 доларів США - до 25 квітня 2022 року включно.

Відповідно до п. 9 договору позики сторони погодили, що у випадку зміни, у бік збільшення курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п. 1 цього договору (складає 27,210 грн. за 1 долар США), позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

5.2.2. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Згідно ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц)

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що за змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. Якщо в договорі передбачено інший порядок визначення «валютного застереження», то суду при вирішенні спору із застосуванням правил тлумачення правочину необхідно з`ясувати сутність такого визначення. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 13.06.2023 у справі № 753/2971/19).

Згідно ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Положеннями ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

5.2.3. Оцінка суду

Представники відповідача, здійснюючи тлумачення договору позики від 19.11.2021, зазначили, що виходячи з п. 5 вказаного договору, яким встановлений графік повернення позики, остання повинна бути повернута в національній валюті України за курсом АТ КБ «Приватбанк» станом на день отримання позики (27,210 грн. за 1 долар США), оскільки виходячи саме з вказаного курсу у графіку зафіксовані платежі в гривні, які підлягають сплаті на користь позивача у визначені графіком строки.

Представник позивача, здійснюючи тлумачення договору позики від 19.11.2021, посилався на п. 1 та п. 9 вказаного договору, згідно яких розмір повернутої позики або її частини має відповідати доларовому еквіваленту суми позики за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «Приватбанк» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Оцінюючи вказані доводи представників сторін, суд керується таким.

І в договорі позики від 19.11.2021, і в розписці від 25.11.2021 сторони, визначаючи розмір позики, зазначали її еквівалент у доларах США за курсом продажу вказаної валюти в АТ КБ «Приватбанк» станом на день укладення договору.

У тексті договору позики від 19.11.2021 сторони двічі, а саме у п. 1 та п. 9, погодили, що повернення позики відбуватиметься у гривневому еквіваленті відповідної суми в доларах США станом на дату здійснення платежу.

Суд враховує, що станом на час укладення договору позики від 19.11.2021 сторони об`єктивно не мали можливості у графіку повернення позики (п. 5 договору) зафіксувати гривневий еквівалент відповідних сум, виражених в доларах США, станом на час здійснення майбутніх платежів, оскільки курс гривні до долару США не є фіксованим та окремо визначається на кожну поточну дату.

Одночасно суд враховує, що у графіку повернення позики (п. 5 договору) сторони також зафіксували доларовий еквівалент суми позики, який має бути повернутий в кожний майбутній період.

У разі, якщо б дійсна воля сторін була спрямована на повернення позики в гривневому еквіваленті відповідної суми в доларах США за фіксованим курсом, який мав місце на момент укладення договору (27,210 грн. за 1 долар США), у сторін була б відсутня необхідність фіксувати в договорі як доларовий еквівалент зобов`язання в цілому, так і робити в двох окремих пунктах договору застереження щодо повернення позики в гривневому еквіваленті відповідних сум, виражених в доларах США, за курсом гривні до долару США станом на час здійснення платежу.

Ураховуючи наведене, суд вважає доведеним, що дійсна воля сторін була спрямована на повернення суми позики в національній валюті України, розмір якої має визначатись як еквівалент відповідної суми в доларах США за курсом продажу останнього в АТ КБ «Приватбанк» станом на день здійснення платежу.

Вказаний порядок визначення розміру зобов`язання відповідає положенням ст. 524, 533 ЦК України та не суперечить вимогам (засадам) справедливості, добросовісності, розумності та усталеній практиці у сфері цивільних відносин.

Розмір зобов`язання з повернення позики суд, керуючись сталою практикою, визначає за курсом гривні до долару США станом на день ухвалення рішення.

Станом на 05.01.2024 курс продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» складає 38,4615 грн. за 1 долар США.

Ураховуючи наведене, розмір позики суд визначає в сумі 355768,88 грн. (9250,00 доларів США помножити на 38,4615 грн.).

Оскільки представниками сторін визнано, що відповідач повернув позивачу 1410,00 євро, вказана обставина у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З пояснень учасників справи судом встановлено, що вказані вище грошові кошти повернуті в іноземній валюті, а саме в євро.

Умовами договору позики не передбачено можливість виконання зобов`язання в євро та, відповідно, не визначений порядок зарахування сплачених в такій спосіб грошових коштів в рахунок погашення заборгованості.

Ураховуючи вимоги справедливості, добросовісності, розумності, а також волевиявлення сторін, зафіксоване в договорі позики від 19.11.2021, суд вважає за необхідне визначити порядок зарахування вказаної суми в рахунок погашення заборгованості за позикою за аналогією умов договору позики, а саме за курсом продажу євро в АТ КБ «Приватбанк» станом на час ухвалення рішення.

Станом на 05.01.2024 курс продажу євро в АТ КБ «Приватбанк» складає 42,194 грн. за 1 євро. Відповідно, 1410 євро за вказаним курсом еквівалентно 59493,54 грн.

За таких обставин розмір заборгованості відповідача за позикою складає 296275,34 грн. (355768,88 грн. - 59493,54 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Позивач пред`явив вимогу про стягнення заборгованості за позикою в розмірі 290103,31 грн. Вимога про стягнення заборгованості за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» станом на час ухвалення рішення позивачем не заявлялась.

За таких обставин, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за позикою в розмірі 290103,31 грн.

5.3. Щодо стягнення 3 % річних

5.3.1. Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивачем пред`явлені вимоги про стягнення 3% річних за період з 26.12.2021 по 23.02.2022 в загальному розмірі 71,17 грн., а саме: 24,83 грн. - за період з 26.12.2021 по 25.01.2022, виходячи з простроченої заборгованості в сумі 10068,00 грн.; 46,34 грн. за період з 26.01.2022 по 23.02.2022, виходячи з простроченої заборгованості в сумі 20136,00 грн.

Умовами п. 10 договору позики від 19.11.2021 передбачено, що у разі прострочення відповідачем виконання зобов`язання за даним договором, він зобов`язаний сплатити позивачу три проценти річних від простроченої суми.

Як вбачається з доводів позовної заяви та матеріалів справи, розмір простроченої заборгованості визначений позивачем, виходячи із зобов`язань щодо сплати відповідних частин позики згідно з графіком повернення позики (п. 5 договору позики від 19.11.2021).

5.3.2. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5.3.3. Оцінка суду

Положеннями ЦК України не передбачено звільнення боржників від обов`язку сплатити на користь кредитора три проценти річних від простроченої суми у зв`язку із введенням карантину.

Ураховуючи наведене та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє позов в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми в загальному розмірі 71,17 грн.

5.4. Щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції

5.4.1. Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивачем пред`явлені вимоги про стягнення інфляційних збитків за період з 26.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 453,06 грн.

Умовами п. 10 договору позики від 19.11.2021 передбачено, що у разі прострочення відповідачем виконання зобов`язання за даним договором, він зобов`язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

5.4.2. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 130/2604/18, офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

5.4.3. Оцінка суду

В даній справі зобов`язання відповідача щодо повернення позики виражене в гривнях з визначенням еквіваленту в доларах США.

Отже, втрати відповідача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Положення п. 10 договору позики від 19.11.2021, якими передбачений обов`язок відповідача сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, суд не приймає до уваги, оскільки вказані зобов`язання відповідача, виходячи із змісту встановлених судом правовідносин, суперечать чинному законодавству, засадам добросовісності, розумності, справедливості, а також релевантній судовій практиці.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє в позовних вимогах щодо стягнення інфляційних збитків за період з 26.12.2021 по 23.02.2022 в розмірі 453,06 грн.

5.5. Щодо стягнення пені

5.5.1. Фактичні обставини та докази, на підставі яких вони встановлені

Позивачем пред`явлені вимоги про стягнення пені за несвоєчасне повернення позики за період з 26.12.2021 по 23.02.2022 у розмірі 148498,58 грн.

Згідно абзацу другого п. 10 договору позики від 19.11.2021, за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

5.5.2. Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 з 12.03.2020 на всій території України встановлений карантин, який був продовжений до 30.06.2023.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, дія якого продовжена на даний час.

5.5.3. Оцінка суду

Виходячи з вказаних актів законодавства, позичальники звільняються від обов`язків сплатити на користь позикодавця неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошових зобов`язань за договорами позики на період дії карантину та воєнного стану.

Договір позики від 19.11.2021 укладений сторонами в період дії карантину. Пеня нарахована позивачем за період, який припадає на дію карантину. Станом на час ухвалення рішення в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Ураховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими доводи представників відповідача щодо наявності законодавчої заборони стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язання за договором позики від 19.11.2021, та відмовляє у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 19.11.2021 в загальному розмірі 290174,48 грн., з яких: 290103,31 грн. заборгованість за тілом позики; 71,17 грн. заборгованість з трьох процентів річних від простроченої суми. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє.

Ураховуючи позицію учасників справи, питання про розподіл судових витрат буде вирішено в додатковому рішенні.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позов адвоката Гупал Романа Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики в розмірі 290174,48 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати та ухвалення додаткового рішення на 06.02.2024 на 13-30 год. в приміщенні Московського районного суду м. Харкова за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є, каб. 29. Встановити ОСОБА_2 строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 29.01.2024.

Суддя Д.А. Крівцов