Справа № 539/2811/24
Провадження № 2/539/990/2024
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 листопада 2024 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі Бас В.Г.,
позивачки (у режимі відеоконференції) ОСОБА_1 ,
представника позивачки (у режимі відеоконференції) - адвоката Колєснікова О.А.,
відповідача ОСОБА_2 ,
представниці відповідача - адвокатки Кузьмич Н.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
09 липня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі суд) звернулася ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі - позивачка) з позовом до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 10 вересня 2024 року, просить суд:
Визнати житловий будинок садибного типу (загальною площею 83,9 м кв., житлова площа 35,6 м кв.) з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі позовна вимога 1).
В порядку поділу житлового будинку садибного типу (загальною площею 83,9 м кв., житлова площа 35,6 м кв.) з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину вказаного будинку у розмірі 383 753,5 грн (далі позовна вимога 2).
Припинити право власності ОСОБА_1 на житловий будинок садибного типу (загальною площею 83,9 м кв., житлова площа 35,6 м кв.) з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (далі позовна вимога 3).
Визначити право власності на житловий будинок садибного типу (загальною площею 83,9 м кв., житлова площа 35,6 м кв.) з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (далі позовна вимога 4).
Визнати легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2005 рік випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і встановити, що розмір часток кожного з подружжя у вказаному автомобілі складає 1/2 (далі позовна вимога 5).
В порядку поділу автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2005 рік випуску, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 частину вказаного автомобіля у розмірі 119 676,00 грн (далі позовна вимога 6).
Припинити право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2005 рік випуску (далі позовна вимога 7).
Визначити право власності на легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2005 рік випуску, за ОСОБА_2 (далі позовна вимога 8).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на проведення експертних грошових оцінок (далі позовна вимога 17-18).
Правовими підставами для звернення до суду позивач зазначає вимоги статті 60, 63, 65, 60, 70 Сімейного кодексу України (далі СК України) щодо правового статусу майна, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а також звертає увагу на практику Верхового Суду стосовно поділу майна подружжя.
26 вересня 2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідач визнав, що під час шлюбу із позивачкою вони набули у спільну сумісну власність будинок, земельну ділянку біля будинку та автомобіль. У той час як окрема земельна ділянка є його приватною власністю, оскільки він використав своє право на одноразову приватизацію земельної ділянки. Відповідач допускає можливість компенсації половини вартості автомобіля. При цьому, проти компенсації половини вартості будинку, земельної ділянки біля будинку та окремої земельної ділянки категорично заперечує. Тим більше, пропонує позивачці спільно користуватися будинком.
З урахуванням вимог статей 57, 61, 65, СК України та 120 Земельного кодексу України відповідач просить задовольнити позовні вимоги частково та визнати за позивачкою та відповідачем право на 1/2 частину будинку, земельної ділянки біля будинку, а також поділити спільний автомобіль шляхом присудження половини його вартості позивачці.
07 жовтня 2024 року до суду від представника позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка наголошує на тому, що законодавство допускає присудження одному із подружжя компенсації за його частку у спільному майні подружжя. Крім того, позивачка наполягає на компенсації, за свою частку у спільному майні, оскільки вважає пропозицію відповідача щодо спільного проживання у будинку неприйнятною.
Заяви, клопотання учасників справи
Під час звернення до суду із позовною заявою було заявлено клопотання про надання можливості представнику позивачки брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.
10 вересня 2024 року до суду від представника позивачки надійшла заява про зміну предмету позову.
01 листопада 2024 року до суду від представника позивачки надійшло клопотання про участь позивачки у судових засіданнях по вказаній справі у режимі відеоконференції із Корюківського районного суду Чернігівської області.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 29 липня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, постановив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначив на 27 серпня 2024 року.
Підготовче судове засідання відкладалося на 27 серпня, 10 вересня, 26 вересня та 10 жовтня 2024 року
Ухвалою від 27 серпня 2024 року суд надав можливість представнику позивачки брати участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 10 жовтня 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 07 листопада 2024 року.
Ухвалою від 06 листопада 2024 року суд дозволив участь позивачки у судових засіданнях по вказаній справі у режимі відеоконференції із Корюківського районного суду Чернігівської області.
Судовий розгляд по суті відкладався на 26 листопада 2024 року.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 було одружені із 2007 року, що підтверджується ними та ніким не оспорюється.
За час шлюбу позивачкою та відповідачем було придбано наступне майно:
Житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 21 серпня 2017 року на праві власності за відповідачем. Підстава реєстрації договір купівлі-продажу, серія та номер 907, виданий 27 вересня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Тищенко І.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.
Автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2005 рік випуску, власником якого 15 лютого 2022 року зареєстрований відповідач, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 .
На даний час позивачка та відповідач проживають окремо, а тому у позивачки виникла необхідністю поділити майно, набуте ними за час шлюбу.
Отже, суд встановив, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із поділом набутого ними за час шлюбу майна.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Сімейним кодексом України (далі - СК України) станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись із відповідачем, який не бажає здійснювати поділ спільно нажитого майна, позивачка звернулася із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Статтею 368 ЦК України, зокрема частинами третьою та четвертою, визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (частини перша та друга статті 61 СК України).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню (частина третя статті 57 СК України).
Згідно зі статею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Згідно зі статею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Статею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обгрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.
По-перше, позивачка, звертаючись до суду, просить визнати спільною сумісною власністю будинок, земельну ділянку біля будинку, окрему земельну ділянку та автомобіль (позовні вимоги 1, 5, 9, 13).
Відповідач вказані вимоги визнає частково, а саме: не визнає спільною сумісною власністю окрему земельну ділянку (позовна вимога 13).
Суд, звертає увагу, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Так, як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, будинок був набутий у власність у 2016 році, земельна ділянка біля будинку та окрема земельна ділянка у 2019 році, а автомобіль у 2022 році, тобто у період перебування позивачки та відповідача у шлюбі.
Незважаючи на те, що вказані вище об`єкти нерухомості реєстровані на праві власності за відповідачем, вони є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача, а тому вони мають на них рівні права.
При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача щодо того, що окрема земельна ділянка є його особистою приватною власністю, оскільки набута ним у результаті використання ним одноразово права на приватизацію, з огляду на те, що витяг з Державного реєстру речових прав містить інформацію про те, що окрема земельна ділянка видана у 2019 році органом місцевого самоврядування Лубенською міською радою Полтавської області. При цьому, у ньому не міститься жодного посилання та те, що вона (окрема земельна ділянка) видавалася в порядку приватизації. А інших документів, на підтвердження чи спростування вказаної вище обставини суду сторонами не надано.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки у частині визнання права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу: будинок, земельну ділянку біля будинку, окрему земельні ділянку та автомобіль, а саме вимоги 1, 5, 9, 13.
По-друге, позивачка, звертається до суду в порядку поділу майна подружжя стягнути із відповідача на користь позивачки грошову компенсацію на належну їй частку у спільному майні (позовні вимоги 2, 6, 10, 14).
Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, погоджується на компенсацію за половину вартості автомобіля (позовна вимога 6).
Суд звертає увагу, що як було зазначено вище, автомобіль придбаний за час перебування позивачки та відповідача у шлюбі у 2022 році, а тому є їх спільною сумісною власністю.
Згідно із частинами першою, другою статті 71 СК України, частиною другою статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства України, а також те, що позивачка наполягає, а відповідач погоджується тільки з вимогою щодо компенсації за автомобіль, суд дійшов висновку про те, що підлягає задоволенню вимога про компенсацію в порядку поділу автомобіля, а тому з відповідача слід стягнути кошти за половину вартості автомобіля (позовна вимога 6).
По-третє, позивачка звертається до суду із вимогами про припинення її права власності та визначення за відповідачем права власності на будинок, земельну ділянку біля будинку, окрему земельну ділянку та автомобіль (позовні вимоги 3, 4, 7, 8, 11, 12, 15, 16).
Відповідач проти таких позовних вимог заперечує, зазначаючи про те, що такий спосіб захисту не є ефективним.
Суд, аналізуючи доводи сторін та матеріали справи, дійшов висновку, що вказані вимоги є похідними від вимог позивачки в порядку поділу майна подружжя стягнути із відповідача на користь позивачки грошову компенсацію на належну їй частку у спільному майні.
У зв`язку з тим, що суд не задовольнив вимоги щодо стягнення вказаної вище компенсації (за винятком компенсації за автомобіль), похідні від них позовні вимоги також не підлягають задоволенню.
За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилалася позивачка як на підставу своїх вимог, а відповідач погоджуючись із ними частково, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам позивачки/представника позивачки, відповідача та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що позовні вимоги вимог слід задовольнити частково.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка під час подання позову сплатила судовий збір у сумі 9084,00 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «ПРИВАТБАНК» від 19 квітня 2024 року.
У зв`язку з тим, що суд задовольняє третину вимог від заявлених (із 18 позовних вимог задовольняється 6 вимог), з відповідача слід стягнути на користь відповідачки судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 9084/3=3028,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 368, 372 Цивільного кодексу України, статтями 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, статтями 12, 18, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
І. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна задовольнити частково.
1. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 до ОСОБА_2 :
житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 );
легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2005 рік випуску.
2. В порядку поділу спільного сумісного майна:
2.1 визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку кожному на майно:
житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
2.2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належну їй 1/2 вартості частки легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN CADDY, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , 2005 рік випуску, у сумі 119 676 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот сімдесят шість) грн 00 коп.
ІІ. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст судового рішення складений та підписаний 06 грудня 2024 року.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області Л.В.Рудалєва