Справа № 163/2566/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С.
Провадження № 22-ц/802/1047/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Губарик К. А.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 10 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із даною заявою, в якій просив скасувати встановлене щодо нього ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 14 травня 2021 року у справі № 163/2566/14-ц тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

В обґрунтування заяви зазначав, що ухвалою господарського суду Волинської області від 05 квітня 2024 року затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі № 903/815/23 про неплатоспроможність у редакції, поданій керуючою реструктуризацією ОСОБА_4 , а ухвалою цього ж суду від 19 квітня 2024 року у справі № 903/815/23 стосовно нього були зняті арешти з майна та грошових коштів на банківських рахунках. За таких обставин вважає, що наявні підстави для скасування встановленого щодо нього обмеження вільно залишати територію України, оскільки в іншому випадку це буде порушувати ст.33 Конституції України та ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім цього вказував, що продовження існування тимчасової заборони виїзду за кордон порушує його право на вільний вибір професії, оскільки джерелом його доходу є робота, специфіка якої, умови праці та виконання трудових обов`язків потребують систематичного виїзду за межі України, тому подальше існування встановленого обмеження не дає можливості працевлаштування за кордоном, що призводить до погіршення його матеріального становища та неможливості сплачувати існуючу заборгованість.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 10 вересня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що станом на сьогоднішній день усі виконавчі провадження зупинені, знято арешти з майна та банківських рахунків, діє план реструктуризації, який він виконує, сума щомісячного платежу становить 13046,76 грн. Зазначає, що він не має фінансової можливості сплачувати більшу суму, але міг би отримувати кошти для погашення заборгованості, зокрема і перед стягувачем ОСОБА_5 , працевлаштувавшись за кордоном.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити з підстав, зазначених у ній.

Приватний виконавець Пирога С. С., будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, а тому апеляційний суд ухвалив провести судове засідання за його відсутності, що відповідає вимогам ст.372 ЦПК України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, пояснення заявника та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, що боржником у повному обсязі виконано зобов`язання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню, в порядку, встановленому законом - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Частиною 5 даної статті передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 грудня 2014 року у справі № 163/2566/14-ц з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 солідарно стягнуто в користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25276,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 327375,13 гривень.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2019 року замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» на ТОВ «Фінансова компанія «Веста», яке в подальшому 06 серпня 2019 року перейменоване на ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 23 червня 2020 року у справі № 163/1523/18 з ОСОБА_1 стягнуто в користь ОСОБА_5 400042,50 гривень заборгованості за договором позики та 4000,15 гривень судового збору.

Виконавчі листи за указаними двома рішеннями Любомльського районного суду з жовтня 2020 року перебувають на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пироги С.С. в межах зведеного виконавчого провадження № 63197007.

У зв`язку з ухиленням боржником ОСОБА_1 від виконання рішень суду приватний виконавець Пирога С. С. в травні 2021 року звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Любомльського районного суду від 14 травня 2021 року подання приватного виконавця задоволено. Боржника ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього згідно з рішеннями Любомльського районного суду Волинської області у справі № 163/2566/14-ц про стягнення в користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» заборгованості за кредитним договором в розмірі 25276,43 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 327375,13 гривень, та у справі № 163/1523/18 про стягнення в користь ОСОБА_5 400042,50 гривень заборгованості за договором позики та 4000,15 гривень судового збору.

Постановою Волинського апеляційного суду від 02 вересня 2021 року вказана ухвала Любомльського районного суду від 14 травня 2021 року залишена без змін.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05 квітня 2024 року затверджено план реструктуризації боргів боржника у справі № 903/815/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 у редакції, поданій керуючою реструктуризацією ОСОБА_4 . Графік реструктуризації стосується стягувачів АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», перед якими ОСОБА_1 має заборгованість, зокрема перед ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» в сумі 5368,00 грн, які він має сплатити позачергово, та 673086,86 грн, які боржник зобов`язаний сплатити протягом 60 місяців.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 19 квітня 2024 року знято арешт з грошових коштів на банківських рахунках фізичної особи ОСОБА_1 , що накладений постановами Приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Пирогою С. С., у зв`язку з виконанням виконавчих листів № 163/2566/14-ц від 10.03.2015 та № 163/1523/18 від 02.09.2020.

14 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Пироги С. С. стосовно внесення подання до суду про скасування встановленого щодо нього обмеження у праві виїзду за кордон, на що отримав відповідь від 10 червня 2024 року № 21756 про відсутність у приватного виконавця передбачених ч.5 ст.441 ЦПК України правових підстав для внесення такого подання. Крім цього, приватний виконавець звернув увагу на те, що затверджений ухвалою Господарського суду Волинської області від 05 квітня 2024 року план реструктуризації боргів не містить положень щодо реструктуризації боргу перед стягувачем ОСОБА_5 , через що рішення суду у цій частині повинно виконуватись у загальному порядку.

Із наданої на вимогу суду приватним виконавцем Пирогою С. С. інформації від 03.09.2024 року за № 30501 убачається, що виконавчі дії з виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 зупинені постановами від 24 листопада 2023 року на підставі п.4 ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відкриттям господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом.

Станом на 03 вересня 2024 року та на час розгляду даної справи кошти в користь стягувача ОСОБА_5 не стягувалися та добровільно боржником не погашалися, що також підтвердив боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Аналізуючи наведені обставини, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 , будучи обізнаним про наявність рішення суду про стягнення з нього коштів та відкриття у зв`язку з цим виконавчого провадження, тривалий час продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за судовим рішенням щодо стягувача ОСОБА_5 . Доказів зворотнього ні апеляційному суду, ні суду першої інстанції, заявником не надано.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування заходів про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України його як боржника відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта про необхідність виїзду за кордон для працевлаштування в силу своєї специфіки роботи не підтверджене жодними доказами, тому правильно судом не взято до уваги.

Посилання на наданий ОСОБА_1 в суді першої інстанції лист з медичною пропозицією клінічного комплексу «ФККД» від 05 вересня 2024 року, який визнаний судом першої інстанції неналежним і недопустимим доказом, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи були оцінені судом під час вирішення справи в суді першої інстанції та їм надана належна правова оцінка.

У даному випадку заявником не було надано доказів на підтвердження існування виключних обставин, за яких доцільним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон, а тому підстави для скасування тимчасового обмеження відсутні.

Цих обставин апелянт не спростував і в суді апеляційної інстанції.

Також апеляційний суд не погоджується із доводами апелянта про те, що тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України порушує його права на вільне пересування, як він вважає, застосоване до нього незаконно, відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» від 26.11.2009), а саме ґрунтується на законі, переслідує легітимну мету та перебуває у справедливому балансі між правами боржника та публічним інтересом.

Зокрема, у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» , скарга № 66485/01, §§ 78-82).

Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Любомльського районного суду Волинської області від 10 вересня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді