Справа № 161/7726/24
Провадження № 2/161/2689/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань - Новак Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що позивач ОСОБА_3 , будучи дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , є їх спадкоємцем по закону.

Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мама - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадщину по смерті батька ОСОБА_4 прийняли її мама, брат ОСОБА_6 та вона. За життя мами та брата спору щодо батьківського майна не було. Мама розподіляла кошти за користування його землею порівну між мною та сім?єю брата.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадщину по смерті батька ОСОБА_4 прийняли мама, брат ОСОБА_6 та вона. У свою чергу, по смерті мами ОСОБА_5 позивачем прийнята спадщина.

Вказує, що оскільки свідоцтва про право на спадщину від 10 жовтня 2017 року (р.н. 3011, 3014; спадкова справа № 53/2017 приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацької А.В.) видано тільки одному спадкоємцю ОСОБА_7 без врахування права на частку іншого спадкоємця ОСОБА_4 по закону ОСОБА_3 , то такі свідоцтва підлягають визнанню недійсними у судовому порядку.

Просила суд визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2017 року на земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0022, виданого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацькою А.В. ОСОБА_7 , зареєстрованого у реєстрі за № 3011 (спадкова справа № 53/2017); визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 жовтня 2017 року на земельну ділянку кадастровий номер :05:001:0023, виданого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Гловацькою А.В. ОСОБА_7 , зареєстрованого у реєстрі за №3014 (спадкова справа № 53/2017).

Ухвалою суду від 24.04.2024 було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

30.05.2024 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому просила відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позов підтримала, просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4-5).

Батько позивача - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а мама - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.09.2018 посвідченого державним нотаріусом Луцької районної нотаріальної контори Волинської області Волчук Т.М., зареєстровано в реєстрі за №1-878, після смерті ОСОБА_5 спадкоємцем частки майна є її дочка ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Луцької районної нотаріального округу Волинської області Гловацькою А.В., зареєстровано в реєстрі за №3014, після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є його дочка ОСОБА_7 .

Позивач стверджує, що після смерті батька ОСОБА_4 та мами ОСОБА_5 вона прийняла спадщину, згідно ст. 549 ч. 1 ЦК УРСР вступила фактично в управління та володіння спадковим майном, шляхом проживання у батьківському будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим

майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття

спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: Довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово- будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця.

Відповідно до довідки від 24.05.2018, виданою Воютинською сільською радою №50, ОСОБА_4 постійно та на момент смерті проживав та був зареєстрований у житловому будинку в АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_8 та сином ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.8).

Однак будь-яких даних щодо проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем в даній довідці не зазначено.

Будь-яких інших доказів прийняття ОСОБА_3 спадщини по смерті ОСОБА_4 суду не надано.

Статтею 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі статтею 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Порушення у зв`язку із виданням свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18 сформульовано висновок про те, що якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Відповідно до пункту 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказами в розумінні ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На підставі вищевказаного, суд прийшов до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів, які б доводили наявність існування обставин та підстав для задоволення позову не надано.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, за своєю недоведеністю та відсутністю правового обгрунтування, є безпідставним, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Питання про судові витрати, суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України, а оскільки в позові відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. ст. ст.ст.2,4,76,81,89,141,263-265,268,300 ЦПК України, суд. -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 06.11.2024.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк