Справа № 685/1415/23
Провадження № 2/685/71/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2024 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполі

справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 04.01.2019 року між відповідачем та Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договорі №4854, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами, зі строком кредитування до 04.01.2021. Кредит надано шляхом перерахування кредитних коштів на особистий рахунок відповідача. Після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчив факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. 15.12.2021 між АТ «Банк Кредит Дніпро» та позивачем укладено договір факторингу №15/12/2021, згідно з умовами якого позивач - ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.Таким чином, станом на 19.12.2023 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 29340,55 грн, з яких: 20044,82 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 181,73 грн сума заборгованості за відсотками, 9114 грн заборгованість за комісією. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №4854 щодо сплати суми кредиту, відсотків та комісії не виконує, у зв`язку із чим утворилася заборгованість. Крім того, зазначив, що у зв`язку з простроченням грошового зобов`язання, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача на користь позивача за користування грошовими коштами з 15.12.2021 по 23.02.2022 3% річних в розмірі 115,33 грн та інфляційні витрати в розмірі 709,19 грн. На підставі викладеного, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 30165,06 грн заборгованості за кредитним договором №4854 від 04.01.2019, яка складається з : 20044,82 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 181,73 грн сума заборгованості за відсотками, 9114 грн заборгованість за комісією, 709,19 грн збитки інфляції, 115,33 грн три відсотки річних, судовий збір у розмірі 2147,20 грн та 6890 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з`явився, подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника.

Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, що підтверджується відміткою про отримання судової повістки у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, в суд не з`явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд розглядає позов і визначає розмір заборгованості виходячи з умов договору та вимог закону (постанова Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 156/268/21).

В судовому засіданні встановлено, що 04.01.2019.2019 року між Акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №4854, відповідно до умов якого останній отримав споживчий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок, у сумі 37200 грн, на строк 24 місяці, тобто до 04 січня 2021 року зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 3,5% від суми наданого кредиту, процентна ставка на строкову заборгованість нараховується у розмірі 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних (а.с.15). Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язаний був повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та щомісячну комісію за супроводження кредиту у строки та платежами визначеними відповідно до Графіка платежів, які зазначені у кредитному договорі. 15.12.2021 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та позивачем укладено договір факторингу №15/12/21, згідно з умовами якого позивач - ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором №4854 від 04.01.2019, що підтверджується договором факторингу (а.с.22-28), довідкою від 19.12.2023 про заборгованість (а.с.12), витягом з Реєстру боржників до договору факторингу (а.с.14).Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 04.01.2019 по 14.12.2021 (а.с.37-166) та розрахунку заборгованості (а.с.167-170) станом на 14.12.2023 заборгованість за кредитним договором №4854 від 04.01.2019 складає 29340,55 грн, з яких: 20044,82 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 181,73 грн сума заборгованості за відсотками, 9114 грн заборгованість за комісією.

Оскільки відповідач не надав суду доказів того, що він виконав свої обов`язки щодо повернення тіла кредиту та сплати відсотків, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення 20044,82 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 181,73 грн сума заборгованості за відсотками задовольнити повністю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 9114 грн заборгованості за комісією, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з таких підстав:

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3,5 % від суми наданого кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Вказане узгоджується із правовим висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі №204/224/2.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення 9114 грн заборгованості за щомісячною комісією задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку розмір інфляційних витрат складає 709,19 грн, розмір 3% річних 115,33 грн (період за яким розраховано інфляційні витрати та три відсотки річних з 15.12.2021 по 23.02.2022, сума заборгованості для нарахування інфляційних витрат та трьох відсотків річних 20044,82 грн).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Станом на день розгляду справи суду не надані докази відсутності у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором №4854 від 04.01.2019.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 20226,55 грн заборгованості за кредитним договором 4854 від 04.01.2019, 709,19 грн інфляційних витрат та 115,33 грн трьох відсотків річних.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на сплату судового збору та професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної квитанції від 20122023 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн (а.с.1). На підтвердження понесених витрат у розмірі 6890 грн на професійну правничу допомогу надано договір №16/05 про надання правової допомоги від 16.05.2023 (а.с.32-35), додаток №1 до договору про надання правничої допомоги (а.с.36), платіжну інструкцію №5657 від 19.12.2023 (а.с.13), рахунок фактуру №71 від 19.12.2023 (а.с.16), акт приймання-передачі наданих послуг №71 від 19.12.2023 (а.с.17).

На підставі п. 3 ч. 2 і ч. 13 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат проводиться пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачу задоволено позов в розмірі 69,78% позовних вимог, то судовий збір необхідно стягнути в розмірі 1498,31 грн (2147,20 грн х 69,78%).

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1498,31 грн судового збору та 6890 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.525, 526, 530,1054 ЦК України, ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування»ст.12, 81, 89 ЦПК України, районний суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» (код , юридична адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) 21051 (двадцять одна тисяча п`ятдесят одна) грн 07 коп заборгованості за кредитним договором №4854 від 04.01.2019, з яких:20044,82 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 181,73 грн сума заборгованості за відсотками, інфляційних витрат за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 709,19 грн, 3% річних за період з 15.12.2021 по 23.02.2022 115,33 грн,а також 1498,31 грн судового збору та 6890 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 9114 грн комісії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча