Справа № 467/867/15-ц
Провадження № 4-с/467/2/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.,

заявника ОСОБА_1 ( у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 23 травня 2016 року з неї на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором. У провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області з 2016 року перебувало виконавче провадження № 52257990щодо виконання виконавчого листа, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з неї грошових коштів на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». 30 липня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся. Для забезпечення виконання виконавчого провадження 20 вересня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт її майна як боржника та оголошено заборону його відчуження, який не було скасовано при поверненні виконавчого документа стягувачу. Листом від 31 січня 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» повідомив її про те, що скористався правом відступлення вимоги за кредитним договором ПАТ «Акцепт-банк». Відповідно до довідки від 25 вересня 2020 року ПАТ «Акцепт-банк» зазначив, що кредитна заборгованість у неї перед банком відсутня. На підставі вказаного повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» зняв заборону відчуження заставного майна та припинив іпотеку. На її звернення про зняття арешту з майна управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області орган виконавчої служби порекомендував звернутися до суду. Посилаючись на те, що зазначені обставини є перешкодою у реалізації її законного права на розпорядження нерухомим майном, заявник прохала визнати бездіяльність заступника начальника управління міністерства юстиції (м.Одеса) управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Романа Половнікова, яка полягає у незнятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 52257990 противоправною, зобов`язати заступника начальника управління міністерства юстиції (м.Одеса) управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Романа Половнікова зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 52257990, а саме: обтяження: номер запису обтяження 16517313, дата та час державної реєстрації 22 вересня 2016 року, вид обтяження - арешт нерухомого майна, підстава для державної реєстрації - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, ВП № 52257990.

У судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги.

Представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з`явився.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) у судове засідання не з`явився, у письмовій заяві прохав розглядати справу у його відсутності, подав письмові заперечення по справі, у яких зазначив, що вимоги, вказані у скарзі не підлягають задоволенню. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження 19 вересня 2016 року до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області надійшов виконавчий лист по справі № 467/867/15-ц, виданий 23 травня 2016 року Абузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом у загальному розмірі 6601471 грн. Постановою державного виконавця від 20 вересня 2016 року було відкрито виконавче провадження та цього ж дня накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 30 березня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Суми виконавчого збору та витрат на виконавче провадження за виконавчим провадженням № 52257990 не сплачені.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши заявника, суд прийшов до наступного.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 601 471 грн. та судовий збір у розмірі 3644 грн.

23 травня 2016 року Арбузинським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вказаної заборгованості за кредитним договором.

У відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження по справі № 467/867/15-ц на підставі виконавчого листа, виданого 23 травня 2016 року Абузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом у загальному розмірі 6601471 грн. Постановою державного виконавця від 20 вересня 2016 року було відкрито виконавче провадження та цього ж дня накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 30 березня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 268197351 від 29 липня 2021 року державним реєстратором відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицьким А.В. по виконавчому провадженню № 52257990 на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 20 вересня 2016 року державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області Зюбрицького А.В. накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк» (номер запису про обтяження 16517313).

Листом від 15 грудня 2023 року за № 67375-6-261 начальник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) Половніков Р. на заяву ОСОБА_1 повідомив про те, що для зняття арешту з майна боржника за виконавчим провадженням № 52257990 необхідно внести на депозитний рахунок відділу суму боргу 6601471 грн. або надати письмову інформацію про погашення боргу від стягувача, сплатити виконавчий збір у розмірі 660417 грн. 15 к. та витрати на виконавче провадження у розмірі 230 грн.

Листом від 01 лютого 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідь ОСОБА_1 про те, що банк відступив право вимоги за кредитним договором ZPMHGK від 12 березня 2008 року ПАО «Акцент-Банк».

З відповіді ПАО «Акцент-Банк» № 7067 від 16 лютого 2018 року видно, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ПАО «Акцент-Банк» було підписано договір факторингу № 1, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги по кредитному договору ZPMHGK від 12 березня 2008 року.

Довідкою ПАО «Акцент-Банк» від 25 вересня 2018 року № 09 засвідчено відсутність станом на 25 вересня 2018 року у ОСОБА_1 позичкової заборгованості за кредитом та відсотками.

Крім цього, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно при реєстрації обтяження від 30 липня 2019 року вбачається, що обтяження на іпотечне майно на підставі іпотечного договору від 12 березня 2008 року, укладеного з ОСОБА_1 , було припинено на підставі заяви іпотекодержателя «Приватбанку» про повне виконання кредиторських зобов`язань та про припинення дії іпотечного договору.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Встановлено, що 30 березня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Отже, на момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені Законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

У цій частині дії виконавця є правильними. Однак, оскільки 30 березня 2017 року виконавчий лист повернуто стягувачу, відповідно повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 30 березня 2020 року.

Станом на грудень 2023 року - час звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з її майна, виконавчий лист відносно неї на виконанні не перебував.

В матеріалах справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з 30 березня 2017 року (повернення виконавчого листа стягувачу) до дня розгляду цієї справи у суді органами державної виконавчої служби проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа від 23 травня 2016 року.

Разом, з тим у матеріалах справи наявні докази про відсутність у заявника перед новим кредитором ПАО «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором, по якому видано виконавчий лист.

Оскільки станом на день розгляду цієї справи у виконавчий лист від 23 травня 2016 року з 30 березня 2017 року повторно не пред`явлений до виконання, за матеріалами цивільної справи № 467/867/15-ц та за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень питання про заміну сторони виконавчого провадження чи про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не вирішувалось, особа, яка вважає себе правонаступником стягувача, не ініціювала продовження виконавчих дій, а вчинення будь-яких дій державним виконавцем за межами виконавчого провадження є неможливим, суд дійшов переконання, що збереження більше 7 (семи) років арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Подібні за змістом висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 липня 2023 року у справі №761/687/14 (провадження №61-5887св23), від 02 серпня 2023 року у справі № 2306/4489/22 (провадження № 61-7374св23), від 04 жовтня 2023 року у справі № 161/7015/15-ц (провадження № 61-4695св23).

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Також державним виконавцем не доведено суду підстав збереження арешту, накладеного на майно заявника у 2016 році.

Отже, встановивши неправомірну бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття арешту з майна боржника у межах виконавчого провадження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 209, 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса)щодо незняття арешту з майна боржникаОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 52257990.

Зобов`язати начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця вказаного відділу від 20 вересня 2016 року в рамках виконавчого провадження № 52257990 шляхом виключення запису, зареєстрованого 22 вересня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта обтяження за номером запису про обтяження 16517313.

Ухвала суду може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Т.М.Кологрива