Провадження № 2/127/3978/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Гондарук В. В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Куйдана О. І., відповідача ОСОБА_2 , його представника адвоката Кізік Г. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання дітей та стягнення аліментів на їх утримання. Свої вимоги мотивував тим, що 29 вересня 2002 року між сторонами укладений шлюб. Відповідачка звернулася із заявою про його розірвання та справа розглядається судом.

12 серпня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області в справі №127/24324/24 виданий судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23 липня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивач зазначає, що на момент звернення відповідача до суду із заявою про видачу цього судового наказу були відсутні підстави для стягнення з нього на її корить аліментів на утримання дітей, оскільки відповідачка з червня 2024 року з дітьми не проживала. При цьому вказує, що ці обставини є підставою для стягнення аліментів саме з відповідачки на його користь, так як діти залишились проживати разом з ним і позивач несе усі витрати на їх утримання самостійно. Відповідачка, залишивши місце спільного проживання у червні 2024 року, з цього часу належної матеріальної допомоги не надає, хоча отримує доходи і таку можливість має. За таких обставин просив припинити стягнення з нього аліментів на утримання дітей на підставі судового наказу №127/24324/24 від 12 серпня 2024 року та стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23 липня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

Відповідач правом на відзив не скористалась.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2024 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) за заявою представника відповідача суд залишив без розгляду заявлене стороною відповідача клопотання щодо проведення врегулювання спору за участю судді.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Куйдан О. І. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що відповідачка останнім часом до свого переїзду не приділяла належної уваги дітям, не дбала про їх розвиток, не цікавилась реальними потребами та станом здоров`я, при тому, що він не чинив їй перешкод у спілкуванні з ними.

Відповідачка у судовому засіданні пояснила, що у зв`язку із погіршенням відносин подружжя займалась питанням найму іншого житла для окремого проживання, куди планувала забрати дітей, але при спілкуванні з ними вони не виявили бажання переїжджати, тоді ж зрозуміла, що в неї є не вирішене питання про визначення місця проживання дітей, яке також потребує врегулювання та часу. Водночас, у липні 2024 року до остаточного свого переїзду на нове місце проживання подала до суду заяву про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.

Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідачка станом на момент звернення за правовою допомогою в цій справі вже розмірковувала про окреме проживання між сторонами, але до кінця липня 2024 року ще проживала за адресою реєстрації разом з дітьми та позивачем. Погодилася з тією обставиною, що діти проживають разом з батьком, а відповідачка окремо від них лише з серпня 2024 року. Заперечувала самоусунення відповідачки від виховання та спілкування з дітьми, так як остання продовжує спілкування з дітьми на регулярній основі, цікавиться їх навчанням, оздоровленням, неодноразово узгоджувала питання про її участь у витратах з цього приводу по мірі своєї можливості. Крім того, частково заперечувала щодо визначеного позивачем розміру стягнення аліментів з відповідачки в розмірі 1/3 частки від її доходів, вказуючи на непостійний та мінливий характер доходів відповідачки, а також на відсутності будь-яких доказів на підтвердження її можливості сплачувати аліментів саме в заявленому позивачем розмірі. При цьому погоджувалась на сплату відповідачкою аліменти в розмірі частки від її доходів на обох дітей та, визнаючи факт проживання дітей разом з батьком, не заперечує в задоволенні вимог щодо припинення сплати аліментів на підстав раніше виданого судового наказу.

Допитана як свідок ОСОБА_5 показала, що є сусідкою позивача, мешкає в сусідньому під`їзді цього будинку. Стверджує, що приблизно останні п`ять місяців, а саме з червня 2024 року сторони однією сім`єю не проживають та з того часу відповідачка перестала брати участь у вихованні та утриманні дітей. Пояснила це тим, що саме з того часу вона вже не помічала відповідачку в дворі їх багатоквартирного будинку, де раніше остання бувала з дітьми або вигулювала там собаку. Зі слів спільних знайомих їй стало відомо, що відповідачка будує особисте життя, залишивши сім`ю. За цих обставин і підписувала акт.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, які є в загальному доступі, шлюб між сторонами розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 вересня 2024 року (справа №127/24012/24).

Від шлюбу сторони мають дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 06 серпня 2009 року та серії НОМЕР_2 від 15 січня 2021 року (а.с.12-13).

12 серпня 2024 року Вінницьким міським судом Вінницької області в справі №127/24324/24 виданий судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 23 липня 2024 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.13).

Як слідує з довідки ОСББ «Коцюбинського-78» від 09 серпня 2024 року №77, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: позивач ОСОБА_1 , неповнолітній син ОСОБА_3 , малолітня дочка ОСОБА_6 . Повнолітній син ОСОБА_7 , зареєстрований, але не проживає з липня 2022 року. Відповідачка ОСОБА_2 , як дружина, теж зареєстрована за цією адресою, але не проживає з червня 2024 року (а.с.11).

Відповідно до акту №76 від 05 серпня 2024 року, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 , в квартирі АДРЕСА_3 цього будинку з липня 2022 року не проживає ОСОБА_7 , а з червня 2024 року - ОСОБА_2 (а.с.12).

Факт спільного проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , підтверджено показаннями свідка, а також інформацією, яка міститься в акті оцінки потреб сім`ї, складеному працівниками Вінницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 16 вересня 2024 року, в якому, крім іншого, зазначено, що матір ОСОБА_2 проживає в м. Вінниці, працює не офіційно, син Нікіта з нею спілкується щоденно в телефонному режимі, донька ОСОБА_4 теж спілкується з матір`ю щоденно.

Згідно інформації з цього ж акту: син Нікіта навчається на 2-му курсі Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», за професією «кухар, кондитер»; донька Єва навчається у 7-Ж класі Комунального закладу «Вінницький ліцей №6», відвідує танцювальний гурток; син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає в Італії.

Не заперечують цих обставин і сторони.

До матеріалів справи стороною позивача долучено ксерокопії фіскальних чеків та квитанцій з продовольчих магазинів та інших підприємств комерційно-побутового обслуговування щодо здійснення позивачем на протязі серпня-жовтня 2024 року ряду покупок (переважно продуктів) на суму більше 10568 грн (а. с. 46-57).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання, і можливості їх змін в разі виникнення істотних юридичних обставин.

Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, визначальною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є факт проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів.

Верховний Суд у постанові від 04 вересня 2019 року в справі № 711/8561/16 виснував, що за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Як установлено судом, діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживали разом зі своїм батьком позивачем по справі за адресою: АДРЕСА_4 , який забезпечував їх утримання, та навіть після зміни відповідачкою ОСОБА_2 свого місця фактичного проживання залишилися проживати з ним.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному законі сутті цієї норми не змінює.

Звільнення від сплати аліментів є одним із способів припинення аліментного обов`язку.

Оскільки законодавчо визначеною обставиною для отримання одним з батьків аліментів на утримання дитини є фактичне проживання дитини із тим з батьків, який претендує на отримання аліментів, зміна місця проживання дитини з іншим із батьків або один із батьків окремо від дитини є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому ст.141 СК України принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини.

Верховний Суд в постанові від 03 лютого 2021 року в справі № 520/21069/18 зазначив, що наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір.

Отже, враховуючи, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживали та проживають з батьком, який утримує їх, створює для їхнього фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку достатній рівень життя, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідача щодо їх утримання з моменту їх стягнення.

Зважаючи, що суд припинив стягнення аліментів на утримання дітей з позивача, а останній пред`явив такі вимоги до відповідача, то вказані вимоги підлягають вирішенню в судовому порядку.

Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня становить 3196,00 грн.

Дітям: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день ухвалення рішення суду виповнилося відповідно 16 та 12 років.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд звертає увагу, що відповідачка доказів виконання своїх обов`язків по утриманню дітей не надала, хоча суд не виключає її участь. Разом з тим, суд вважає, що звернення позивача до суду з даним позовом є бажанням в судовому порядку врегулювати розмір аліментів, а тому суд дійшов висновку про необхідність вирішення спору щодо розміру аліментів.

Визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач здорова, працездатна особа та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги. Суд бере до уваги, що відповідач доказів неможливості утримувати дітей, відомостей про незадовільний стан здоров`я, підтвердження того, що у неї на утриманні знаходяться інші особи, суду не надала. Тому, суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

При визначені розміру аліментів судом враховані всі повідомлені обставини, передбачені ст.182 СК України, та надані сторонами докази.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до положень ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Одночасно суд зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов`язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст.185 СК України.

Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто в даній справі з 24 серпня 2024 року.

Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з 23 липня 2024 року, як-то просить позивач, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Наразі доказів щодо цих обставин матеріали справи не містять, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141, 181, 183 СК України, ст. 12, 13, 18, 49, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що визначені судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2024 року в справі №127/24324/24, з 23 липня 2024 року.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше на кожну дитину 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 серпня 2024 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь держави 605,60 грн судового збору та на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складений 09.12.2024.

Суддя: