Справа № 513/1089/24
Провадження № 2/513/991/24
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючої судді Рязанової К.Ю., за участю: секретаря судового засідання Филипчук Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,

у с т а н о в и в:

12 вересня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вельчева Н.В. звернулась до суду з позовом до відповідачки, в якому, з урахуванням уточнень, просить: розтлумачити заповіт від 19 травня 2008 року, складений ОСОБА_3 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області Станчевою А.Г. за реєстровим номером № 270 таким чином, що ОСОБА_3 заповіла на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0697, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1556, земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0698, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1557 (1), земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0689, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1557 (2), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №265870 виданого 27 вересня 2005 року.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді земельних ділянок, загальної площею 14,46 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №265870 виданого Саратською районною державною адміністрацією Одеської області 27 вересня 2005 року, яка складається з: земельної ділянки площею 5,04 га, кадастровий номер :01:001:0690, масив 59, ділянка 1558; земельної ділянки площею 4,50 га, кадастровий номер :01:001:0697, масив 60, ділянка 1556; земельної ділянки площею 1,29 га, кадастровий номер :01:001:0698, масив 60, ділянка 1557 (1); земельної ділянки площею 3,63 га, кадастровий номер :01:001:0689, масив 60, ділянка 1557 (2).

16 травня 2008 року секретарем Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області ОСОБА_5 посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі за №269, за яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «призначаю спадкоємцем належного мені на праві особистої приватної власності майна, що складається з державного акту на право власності на земельну ділянку 5,04 га (п`ять цілих чотири сотих) гектарів в межах згідно з планом, розташованому на території Кулевчанської сільської ради масив №59 ділянка № НОМЕР_1 , належному мені на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №265870 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Крім того, 19 травня 2008 року секретарем Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області ОСОБА_5 посвідчений заповіт, зареєстрований в реєстрі за №270, за яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «призначаю спадкоємцем належного мені на праві особистої приватної власності майна, що складається з державного акту на право власності на земельну ділянку 5,04 га (п`ять цілих чотири сотих) гектарів в межах згідно з планом, розташованому на території Кулевчанської сільської ради масив №60 ділянка № НОМЕР_2 , №60 ділянка № НОМЕР_3 (1), №60 ділянка № НОМЕР_3 (2), належному мені на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №265870 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26 липня 2024 року приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, у зв`язку з тим що не можливо встановити склад спадщини.

Спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 також є ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину у встановлений законом строк, шляхом подання відповідної заяви нотаріусу. Враховуючі, що між спадкоємцями не було досягнуто згоди з приводу тлумачення заповіту, позивачка змушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 24 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23 жовтня 2024 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник адвокат Вельчева Н.М., належним чином повідомлені про розгляд справи до суду не з`явились. Від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про розгляд справи до суду не з`явилась. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Також у своїй заяві відповідачка зазначила, що заповіт №270 від 19 травня 2008 року не належним чином складений та посвідчений, тому заперечує щодо його тлумачення.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до копії паспорту № НОМЕР_4 , виданого 04 червня 2018 року органом 5144, позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого 18 листопада 1998 року, вбачається, що батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 виданого 18 квітня 2017 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області Пальжок Надія Іванівна зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 , змінивши прізвище на ОСОБА_9 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в с.Кулевча.

Відповідно до довідки №941 від 29 липня 2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_5 була зареєстрована у АДРЕСА_1 . На момент смерті за даною адресою проживала одна.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №265870, виданого 07 вересня 2005 року на підставі Розпорядження голови Саратської районної державної адміністрації від 01 березня 2005 року №79/А-05, ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 14,46 га, розташована на території Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до долучених відомостей та відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, за належною ОСОБА_3 , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА №265870 виданого 27 вересня 2005 року, закріплені наступні кадастрові номери: :01:001:0690 площею 5,04 га масив 59 ділянка 1558; :01:001:0697, площею 4,50 га масив 60 ділянка 1556; :01:001:0698 площею 1,29 га масив 60 ділянка 1557 (1); :01:001:0689, площею 3,63 га масив 60 ділянка 1557 (2).

19 травня 2008 року секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, за реєстровим № 270, був посвідчений заповіт ОСОБА_3 , яким вона призначила спадкоємцем належного їй майна, що складається з Державного акту на право власності на земельну ділянку 5,04 га в межах згідно з планом, розташованому на території Кулевчанської сільської ради масив №60 ділянка № НОМЕР_2 , №60 ділянка № НОМЕР_3 (1), №60 ділянка № НОМЕР_3 (2) належні їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №265870, ОСОБА_4 .

Даний заповіт не змінювався та не скасовувався, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.

Крім того, 16 травня 2008 року секретарем Кулевчанської сільської ради Саратського району Одеської області, за реєстровим № 269, був посвідчений ще один заповіт ОСОБА_3 , яким вона зробила таке розпорядження: земельну ділянку площею 5,04 га в межах згідно з планом, розташованому на території Кулевчанської сільської ради масив №59 ділянка 1558 належному на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №265870.

07 березня 2024 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І.І. було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 2024 № 49/2024. В заяві ОСОБА_2 зазначила, що вона є спадкоємцем за заповітом, за реєстровим 269.

01 квітня 2024 року до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. із заявою звернулась ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом, за реєстровим 270.

Судом також досліджені матеріали спадкової справи № 49/2024 щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Постановою приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулакова І.І. від 26 липня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки неможливо встановити склад спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини першої статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", якщо заповіт містить суперечливі положення, за вимогою заінтересованих осіб застосовується тлумачення заповіту (ст.1256 ЦК) за умови, якщо відсутні підстави визнання заповіту недійсним, тобто тлумаченню підлягає лише дійсний заповіт. Для тлумачення змісту заповіту застосовуються також загальні правила тлумачення змісту правочинів встановлені ст.213 ЦК.

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно із статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2020 року, судова справа № 478/2164/18, провадження № 61-19541св19 здійснено висновок, що інтерпретація заповіту (тлумачення заповіту) судом відбувається лише за наявності спору між спадкоємцями з цього питання.

Ось чому судове тлумачення заповіту є спеціальним щодо тлумачення заповіту спадкоємцями та застосовується за наявності таких умов: суперечності, неточності змісту заповіту, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку; наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача.

Згідно до пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036.

Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст.

У своїй заяві відповідачка ОСОБА_2 стверджує, що заповіт посвідчений за реєстровим №270 від 19 травня 2008 року не належним чином складений та посвідчений, тому заперечує щодо тлумачення.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21), від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21), про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Аналіз форми та змісту вчиненого заповіту, який був посвідчений секретарем Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 19 травня 2008 року та реєстрований за № 270, вказує на те, що посилання на порушення загальних вимог щодо форми заповіту та порядку його посвідчення є безпідставними, оскільки із його тексту можливо встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його посвідчила, тощо.

Як визначив Верховний суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 березня 2018 року справа № 525/607/17 порушення загальних вимог щодо форми заповіту, може розцінюватися як порушення форми заповіту у тому разі, коли відсутність таких реквізитів позбавляє можливості встановити особу спадкодавця, свободу його волевиявлення, час, місце вчинення заповіту, особу, яка його нотаріально посвідчила, тощо.

Водночас, Верховний суд пояснив, що наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21), про те, що тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі № 378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті.

Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне, розтлумачити заповіт без внесення змін у його зміст, виходячи з волі ОСОБА_3 , яка фактично заповіла позивачці земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0697, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1556, земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0698, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1557 (1), земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0689, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1557 (2), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належні їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА №265870 виданого 27 вересня 2005 року.

Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з метою реалізації його спадкових прав.

Керуючись ст. ст. 2-13, 81, 89, 206, 258 - 259, 263 - 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вельчевої Наталі Михайлівни до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту задовольнити.

Тлумачити зміст заповіту, складеного 19 травня 2008 року ОСОБА_3 , посвідчений секретарем виконавчого комітету Кулевчанської сільської ради народних депутатів Саратського району Одеської області Станчевою А.Г. за реєстровим номером № 270, як такий, що містить особисте розпорядження спадкодавця, згідно з яким ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0697, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1556, земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0698, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1557 (1), земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0689, розташованої на території Кулевчанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області масив 60 ділянка 1557 (2), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯА №265870 виданого 27 вересня 2005 року.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 11 листопада 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_4 , виданий 04 червня 2018 року органом 5144, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Вельчева Наталя Михайлівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 004529 від 27 серпня 2021 року, видане Радою адвокатів Одеської області, 68200, Одеська область, смт.Сарата, вул.Вузька, 18.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_8 виданий 12 вересня 2002 року Саратським РВ УМВС України в Одеській області, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_9 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя К. Ю. Рязанова