Провадження № 6/463/173/24
У Х В А Л А

про відмову у визнанні судового наказу

таким, що не підлягає виконанню

09 грудня 2024 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника боржника - ОСОБА_1 ,

представника стягувача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові заяву адвоката Гуменюк Алі Павлівни, яка діє в інтересах боржника ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого Личаківським районним судом м.Львова 06.11.2024 року у справі за заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в :

адвокат Гуменюк А.П., яка діє в інтересах боржника ОСОБА_3 звернулася в суд із заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого Личаківським районним судом м.Львова 06.11.2024 року у справі за заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

Заяву обґрунтовує тим, що Личаківським районним судом м.Львова 06.11.2024 року видано судовий наказ у справі заявою ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, яким стягнуто з нього на користь стягувача ОСОБА_4 , аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.11.2024 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вважає, що вищевказаний судовий наказ слід визнати таким, що не підлягає виконанню, оскільки заявником при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу в розумінні ст.162 ЦПК України порушено правила підсудності встановлені цим Кодексом. Стверджує, що заявник ОСОБА_4 фактично у м.Львові не проживає та ніколи не проживала. З 02.03.2022 року вона разом з дітьми виїхала до Федеративної Республіки Німеччини та періодично приїздила в Україну, де проживала у м.Хмельницькому, в підтвердження чого надає копії документів отримання тимчасового захисту та фактичного місця проживання стягувача та дітей. Окрім цього вказує, що із встановленої інформації виявлено, що квартири за адресою: АДРЕСА_1 не існує, існує лише будинок за адресою: АДРЕСА_2 . На підставі вищевикладеного, вважає, що судовий наказ від 06.11.2024 року видано помилково, а тому просить суд визнати його таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, представник стягувача подав письмові заперечення, згідно яких, вважає вимоги заяви боржника необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що боржник звертаючись до суду із відповідною заявою, фактично визнає, що він участі в утриманні дітей не приймає, діти проживають разом із стягувачем, перебувають на її утриманні та остання вочевидь несе витрати на їх утримання, а тому у боржника наявних обов`язок сплачувати на користь стягувача аліменти на дітей. Такі обставини стороною боржника у заяві не спростовані. Що стосується місця проживання ОСОБА_4 та дітей зазначає, що після початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, вона разом із дітьми у лютому 2022 року для забезпечення їхньої безпеки, переїхала до м.Львова, де проживала до одруження із боржником за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою проживає матір стягувача. Вказані обставини підтверджуються Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 405064977 від 23.11.2024 року та актом фактичного місця проживання від 30.10.2024 року. Вказує, що стягувач дійсно зареєстрована у м.Хмельницькому, де проживала разом із боржником, однак через різні погляди на шлюб і взаємодопомогу, нею було подано заяву про розірвання шлюбу. Що стосується тимчасового перебування ОСОБА_4 та дітей у Федеративній Республіці Німеччині, то такий факт дійсно має місце, оскільки задля безпеки остання вимушена виїздити з України, а потім повертатись в Україну. На підставі вищевикладеного, просить відмовити у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Заява надійшла до суду 20.11.2024 року та була призначена до судового розгляду в строки визначені ч.3 ст.432 ЦПК України.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 02.12.2024 року за клопотанням представника боржника - адвоката Гуменюк А.П., витребувано з Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону громадянкою України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за період часу з 01.01.2022 року по час виконання ухвали, із зазначенням дати та місця перетину державного кордону України, інформації про виїзд або в`їзд на територію України та напрямок перетину державного кордону України (кінцевий пункт прибуття).

У зв`язку із витребуванням доказів по справі та необхідності додаткового часу для їх отримання, розгляд справи було відкладено на 09.12.2024 року.

06 грудня 2024 року на адресу суду з Державної прикордонної служби України надійшла інформація на виконання ухвали суду від 02.12.2024 року.

Представник боржника - адвокат Гуменюк А.П. в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, надала аналогічні обґрунтування викладені у заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню. Додатково пояснила, що ОСОБА_4 на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу перебувала за кордоном, а тому фактично не могла проживати у м.Львові та звернутись до суду із відповідною заявою. Вважає акт про фактичне місце проживання від 30.10.2024 року недопустимим доказом. Просить суд судовий наказ визнати таким, що підлягає виконанню.

Представник стягувача - адвокат Предместніков О.Г. в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, з підстав викладених у письмових запереченнях, просить відмовити у задоволенні заяви представника боржника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.11.2024 року представник заявника ОСОБА_4 - адвокат Предместніков О.Г. звернувся в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання їхніх спільних дітей.

На підтвердження викладених у заяві обставин, представником було долучено: копію паспорту заявника; РНОКПП заявника; копію свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 від 07.08.2024 року (виданого повторно); копії свідоцтв про народження дітей Серія НОМЕР_3 від 11.04.2007 року та Серія НОМЕР_4 від 13.10.2012 року, згідно яких батьком дітей зазначений боржник, акт про фактичне місце проживання заявниці разом із дітьми на території ЛКП «Господар» за адресою: АДРЕСА_1 від 30.10.2024 року; ксерокопію паспорта боржника; ордер на надання правничої допомоги.

06 листопада 2024 року Личаківським районним судом м.Львова видано судовий наказ у справі заявою ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.11.2024 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно відповідей № 886727 та № 886735 від 05.11.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, заявник ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ,а боржник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Як вбачається із ксерокопії документів іноземного зразка, заявник ОСОБА_4 та її неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають посвідки на тимчасове проживання на території Федеративної Республіки Німеччини.

Згідно з актом про фактичне місце проживання особи на території ЛКП «Господар», складеного членами комісії ЛКП «Господар», вбачається, що ОСОБА_4 , її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , станом на 30.10.2024 року фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 405064977 від 23.11.2024 року, встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншим співвласникам.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19-84551/18/24-Вих від 05.12.2024 року, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) за період часу з 01.01.2022 року по 05.12.2024 року перетинала Державний кордон України, чотири рази, останній раз 14.08.2024 року в напрямку «виїзд».

Відповідно до ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч.2 ст.161 ЦПК України).

Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч.ч.1, 7, 8 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов`язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах.

При вирішенні питання про видачу судового наказу суд не перевіряє обґрунтованість заявлених стягувачем вимог, оскільки на час видачі судового наказу суду невідомо про наявність спору між сторонами, через що в разі незгоди із таким наказом боржник може подати заяву про його скасування чи перегляд за нововиявленими обставинами, наслідком чого може стати скасування судом такого судового наказу, виданого в порядку наказного провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23 грудня 2011 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. У п.9 вказаної Постанови зазначається, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються оригінали або належним чином завірені копії документів, які підтверджують матеріально-правову вимогу заявника (пункт 5 зазначеної Постанови).

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Судовий наказ набрав законної, а тому у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відповідно до змісту вказаної вище норми ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань, переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст.432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документа - судового наказу таким, що не підлягає виконанню, представник боржника посилається на те, що стягувач разом із дітьми протягом тривалого часу фактично проживають за кордоном, в м.Львові ніколи не проживали, а тому у стягувача не було підстав для звернення саме до Личаківського районного суду м.Львова із заявою про видачу судового наказу.

Із змісту заяви та наданих в судовому засіданні пояснень представника боржника, також вбачається, що боржник фактично визнає обставини проживання дітей разом із стягувачем та не заперечує свого обов`язку по утриманню дітей, заперечення фактично зводяться лише до можливого порушення правил підсудності.

Згідно зі ст.ст.76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом стороною стягувача надано докази фактичного проживання дітей разом з матір`ю станом на дату звернення до суду із заявою про видачу судового наказу на території підсудній Личаківському районному суду м.Львова.

Вказані обставини та наявні у справі докази стороною боржника не спростовані.

Заявляючи про невідповідність даних внесених до акту про фактичне місце проживання особи на території ЛКП «Господар», складеного членами комісії ЛКП «Господар» від 30.10.2024 року, представник боржника не надала суду жодних належних та допустимих доказів своїм припущенням, а саме, що такий акт може містити завідомо неправдиві дані чи складений та затверджений неуповноваженими на те особами, з умислом ввести суд в оману шляхом обрання для себе найбільш сприятливого способу для звернення до суду із відповідною заявою.

Окрім цього, відомості про перетин державного кордону України, на які посилається сторона боржника, свідчать лише про тимчасову відсутність стягувача за місцем свого фактично проживання та не можуть бути доказом проживання такої особи за межами України. Водночас доказів постійного проживання ОСОБА_4 та дітей у Федеративній Республіці Німеччині (договір оренди, акти проживання, прописки, витяги) матеріали заяви не містять, а документи видані уповноваженим органом Німеччини надають стягувачу та її дітям право на тимчасове проживання та перебування у країні.

В свою чергу, суд звертає увагу також на те, що ОСОБА_4 будучи тимчасово відсутньою за місцем свого фактичного проживання, не позбавлена можливості скористатись положенням ст.58 ЦПК України, а саме бути представленою в судовому процесі представником, чим із скористалась, оскільки заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів була подана до суду її представником за ордером Серія ВТ № 1051271 від 04.11.2024 року - адвокатом Предместніковим О.Г.

Отже, з матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що така відповідає вимогам ч.1 п.4 ст.161 ЦПК України, підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст.165 ЦПК України судом не встановлено, судовий наказ було видано не помилково, а за заявою представника заявника про стягнення аліментів та на законних підставах, на сьогоднішній день боржником не надано суду доказів того, що його добровільно виконано, примирення між сторонами не відбулося, підстав для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з мотивів на які посилається представник боржника не має, оскільки існує судовий наказ (судове рішення), який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст.129-1 Конституції України та ст.18 ЦПК України такий є обов`язковим до виконання.

Таким чином, встановивши відсутність обставин, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом (судовим наказом), суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню слід відмовити.

Керуючись ст.ст.160-171, 258-260, 430-432, 353-354 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви адвоката Гуменюк Алі Павлівни, яка діє в інтересах боржника ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню судового наказу, виданого Личаківським районним судом м.Львова 06.11.2024 року у справі за заявою ОСОБА_4 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Стягувач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повний текст ухвали суду складено - 09 грудня 2024 року.

Суддя Грицко Р.Р.