ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/732/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Панькевич Т.І.

представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/21865/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Голиця Тетяна Іванівна на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року (ухвалене суддею Черніцькою І.Р., повне рішення складено 24 травня 2024 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про встановлення факту родинних відносин, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна тітка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме - об`єкт житлової нерухомості (квартира), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказувала, що 21 травня 2021 року на підставі поданої нею заяви про прийняття спадщини Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою за місцем відкриття спадщини було заведено спадкову справу №388/2021.

26 вересня 2021 року вона, як двоюрідна племінниця та єдина спадкоємиця прав та обов`язків померлої звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру.

Проте, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі даного свідоцтва, з причин відсутності будь-якого підтвердження факту родинних відносин між нею та померлою.

Зазначала, що у зв`язку із відмовою нотаріуса вона звернулася в порядку окремого провадження до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту родинних відносин.

Під час розгляду даної заяви, судом було встановлено про наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2023 року про визнання спадщини (спірної квартири) відумерлою, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 ..

З підстав існування спору про право Деснянським районним судом м. Києва винесено ухвалу від 18 вересня 2023 року, якою заяву позивачки було залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

У зв`язку з цим вона звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме того факту, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними сестрами, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є двоюрідними сестрами, а вона - позивачка ОСОБА_6 по відношенню до померлої ОСОБА_2 є двоюрідною племінницею.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Звертає увагу на те, що дійсно у даній справі відсутні підтвердження родинних відносин між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вигляді їх свідоцтв про народження, оскільки їхнім місцем народження є Курська область РСФСР.

Проте, для отримання підтвердження даного факту представником ОСОБА_1 було направлено адвокатські запити до відділів органів ДРАЦС та державних архівів Курської області російської федерації, але після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України відповідь не була отримана, тому зі сторони позивачки було здійснено всі можливі заходи щодо отримання відповідних документів.

Наголошує, що судом помилково не враховано факту наявності інших підстав вважати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 рідними сестрами, а саме: одне по-батькові - " ОСОБА_7 ", їх народження в одному проміжку часу та народження їхніх дітей в одній місцевості та часовому проміжку.

Скаржниця зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги наявність листівок зі штампами пошти СРСР, у яких її мати ОСОБА_10 пише померлій ОСОБА_2 , а також лист в якому мати пише їй та згадує про сестру Валю з міста Тернополя.

Також вказує, що судом першої інстанції не враховано факт здійснення нею поховання ОСОБА_2 , а також наявність саме в неї особистих документів померлої та матері останньої - ОСОБА_8 ..

Від представника Тернопільської міської ради - Яроша О.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Наголошує, що сама скаржниця визнає факт відсутності документів, які би підтверджували родинні відносини між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Зазначає, що покази свідків, які були допитані під час слухання справи у суді першої інстанції є суперечливими та ґрунтуються на показах іншої особи, яка вже померла. Також свідки під час допиту не в змозі були підтвердити, у яких відносинах перебували позивачка та померла, оскільки жодних документів вони не бачили.

Вказує, що листівки, які були подані позивачкою до суду не слід вважати належним та допустимим доказом, оскільки зі змісту даного листування неможливо встановити авторство та їх зміст.

Відповідач зазначає, що спільним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є те, що вони народилися у передвоєнний час 1889-1896 р.р., на території Російської імперії, а також те, що зі загальнодоступних джерел мережі інтернет можна встановити, що станом на 1890 рік населення Курської області, де народилися дані особи, становило понад 2.5 мільйон осіб, тому твердження про їх спільне по-батькові та те, що у них народилися діти в один час є не доречно.

Вважає, що твердження скаржниці та подані нею докази є не більше як судження чи висловлювання, якого не можливо довести.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Голиця Т.І. апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись на доводи викладені в ній.

У судовому засіданні представник відповідача - Ярош О.П. проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2 , батьками якої зазначено ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_2 на праві приватної власності належала квартира за АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 08 липня 1993 року.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

21 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та за її заявою заведено спадкову справу за № 388/2021 від 21 травня 2021 року.

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру за №64825925 від 21 травня 2021 року, відомості про спадкові договори, заповіти ОСОБА_2 відсутні.

Згідно довідки ДП «Східний масив Плюс» від 21 травня 2021 року за №1-148, виданої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована у квартирі за АДРЕСА_1 з 12 серпня 1988 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інші особи за даною адресою зареєстрованими не значаться.

26 вересня 2022 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , а саме на квартиру за АДРЕСА_1 , земельну ділянку на території кооперативу «Залізничник» Тернопільського району та садовий будинок на ній.

Постановою державного нотаріусу Першої тернопільської державної нотаріальної контори від 26 вересня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують факт родинних відносин між нею та померлою.

Вбачається, що ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначено " ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ", що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24 травня 1956 року.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за № 6 від 26 травня 2021 року, ОСОБА_16 зареєструвала шлюб із ОСОБА_17 31 жовтня 1973 року.

" ОСОБА_18 " народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьками зазначено " ОСОБА_19 та ОСОБА_7 ", що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 27 жовтня 1983 року.

Як вбачається із копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Червоногвардійським РВ Макіївського УМВС України в Донецькій області 28 листопада 2000 року, ОСОБА_10 , 1927 року народження, народилась в с. Поддергузівка Совєтського району Курської області. У паспорті міститься відмітка про укладення шлюбу 09 квітня 1954 року із ОСОБА_20 .

Згідно відповіді Державного архіву Дніпропетровської області від 19 січня 2022 року, книги реєстрації актів цивільного стану по Дніпропетровській області є на зберіганні держархіву по 1945 рік включно, тому надати архівну довідку про укладення шлюбу ОСОБА_21 та ОСОБА_22 неможливо.

Як слідує з відповіді Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 25 травня 2022 року на запит адвоката, за даними Державного реєстру актів цивільного стану актового запису про шлюб між ОСОБА_23 та ОСОБА_24 за період 01.01.1948-31.12.1952 року не виявлено.

Як вбачається із листа-відповіді Державного архіву Запорізької області від 01 червня 2022 року, надати книги запису актів цивільного стану за 1948-1952 року, а саме копію актового запису про шлюбу ОСОБА_24 та ОСОБА_25 немає можливості, оскільки останні на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 06 грудня 1977 року.

Як вбачається із свідоцтва про поховання від 20 травня 2021 року, реєстраційний номер № НОМЕР_7 , виданого ОСОБА_1 , остання здійснила поховання ОСОБА_2 на кладовищі в АДРЕСА_3 .

Згідно відповіді Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 31 січня 2024 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (1889) року народження, за діючими та архівними картотеками не значиться. Обліки документування паспортними документами в базі ЄІАС УМП ДМС України містять інформацію з 1974 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2023 року, яке залишене без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року заяву Тернопільської міської ради задоволено. Визнано відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та складається з квартири за АДРЕСА_4 . Передано відумерлу спадщину, яка складається з квартири за АДРЕСА_4 , у власність територіальній громаді міста Тернополя в особі Тернопільської міської ради.

Ухвалою Деснянського районного суду від 18 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, а саме, що вона є двоюрідною племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що знайома з ОСОБА_1 з 2008 року, так як проживала у квартирі за АДРЕСА_5 , де орендувала кімнату у баби ОСОБА_27 , яка згодом подарувала їй дану квартиру. ОСОБА_2 проживала у квартирі за АДРЕСА_6 та часто приходила у гості до баби ОСОБА_27. Знає ОСОБА_1 як племінницю ОСОБА_28 , про що їй особисто повідомляла остання, коли проходила у гості. ОСОБА_1 навідувала ОСОБА_29 раз в 1,5 - 2 місяці.

Свідок ОСОБА_30 суду пояснив, що його дружина ОСОБА_31 з 2008 року орендувала у баби ОСОБА_27 кімнату у квартирі за АДРЕСА_5 . ОСОБА_2 проживала у квартирі за АДРЕСА_6 . Він особисто за вказаною адресою ніколи не проживав, лише приїжджав 1-2 рази на тиждень. Дружина ОСОБА_32 проживала там постійно з 2008 року до дня смерті баби ОСОБА_27 , так як здійснювала за нею догляд. ОСОБА_28 говорила йому, що має племінницю ОСОБА_34 .

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що проживає у квартирі за АДРЕСА_7 . Особисто знайома з ОСОБА_1 з 2010 року та з ОСОБА_26 з 2008 року. Вона неодноразово приходила у гості до ОСОБА_26 , яка проживала у квартирі за АДРЕСА_5 , де також були ОСОБА_1 та баба ОСОБА_35 . Під час таких зустрічей ОСОБА_1 говорила, що є двоюрідною племінницею ОСОБА_36 . ОСОБА_1 раз на 1-1,5 місяці приїздила до своєї тітки ОСОБА_36 по АДРЕСА_3 , привозила їй продукти харчування та побутові речі. Також, не раз вона зустрічала ОСОБА_37 на вулиці та остання їй повідомляла, що має племінницю ОСОБА_34 та хоче переписати їй квартиру.

Свідок ОСОБА_38 суду пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1 . Заначила, що ОСОБА_2 є їх двоюрідної тіткою. Їх бабуся ОСОБА_39 та матір ОСОБА_2 - ОСОБА_40 були рідними сестрами, вони народилися в Тульській області.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази, які б у своїй сукупності, підтверджували той факт, що ОСОБА_7 є рідною сестрою ОСОБА_8 . Відповідно і відсутні докази, які б підтверджували те, що їх дути: ОСОБА_41 є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 , а позивачка, як дочка ОСОБА_10 є двоюрідною племінницею померлої ОСОБА_2 ..

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Встановлення такого факту в даному випадку необхідне заявниці для оформлення спадкових прав.

Пленум Верховного Суду України у пункті 7 своєї постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 роз`яснив, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Згідно статті 1265 Цивільного кодексу України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Згідно статті 1263 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

У відповідності до вимог статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЦПК України, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ЦПК України.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які би дали можливість встановити факт родинних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді, адже досліджені докази не дозволяють суду достовірно встановити, що ОСОБА_7 (як бабця позивачки) та ОСОБА_8 (як мати померлої) є рідними сестрами з причин відсутності їх свідоцтв про народження, як належних та допустимих доказів у цій справі.

Твердження позивачки про однакове по-батькові " ОСОБА_7 " та народження в одному часовому проміжку та місці не є належними та допустимими доказами.

Судом першої інстанції вірно констатовано, що листівки подані позивачкою як доказ того, що вона є двоюрідною племінницею ОСОБА_28 також недопустимі як доказ, оскільки по них (їх змісту) не можливо беззаперечно встановити та ідентифікувати ні його автора, ні часу їх написання, як і того факту про який просить встановити позивач.

Доводи ОСОБА_1 про те, що вона поховала ОСОБА_2 підтверджені матеріалами справи, проте ця обставина, з огляду на недостатність наданих суду доказів, не може бути єдиною підставою для встановлення факту родинних відносин позивачки з померлою.

Виходячи з вищенаведеного та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову про встановлення факту родинних відносин через не доведеність позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивачки та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Також суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи враховує, що відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20 сформовано правовий висновок, відповідно до якого відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19).

Отже, встановивши відсутність порушеного права позивача, судам не слід здійснювати оцінку обраного позивачем способу захисту відсутнього у нього порушеного права (інтересу) та правову оцінку по суті спору.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі №507/1130/20.

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно відмовлено саме із вищезазначеної підстави у задоволенні позовної вимоги.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.