Справа № 212/9514/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши за відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат (далі АТ Кривбасзалізрудком), в обґрунтування якого вказав, що він протягом тривалого часу, більше дев`яти років працював на підприємстві відповідача. У зв`язку з шкідливими умовами праці позивач з вини відповідача отримав наступні хронічні професійні захворювання за діагнозами: радикулопатія попереково-крижова (L5-S1) білатеральна і шийна (С6-С8) зліва, з вираженими порушенням біомеханіки хребта на шийному та поперековому рівнях та стійким больовим синдромом, загальними статико-динамічними порушеннями середнього ступеню, часто рецедивуючий перебіг; вібраційна хвороба першої-другої стадії від комбінованої дії локальних та загальних вібрацій, синдром вгетативно-сенсорної поліневропатії з дв.плечолопатковим періатрозом, ПФС першого ст. та вегетативно-трофічними порушеннями на кистях. Згідно висновком МСЕК від 10 червня 2009 року позивачу первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності на ІІІ групу інвалідності. Висновок МСЕК від 16 червня 2014 року позивачу повторно встановлено 55 % втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. У зв`язку з отриманням хронічних професійних захворювань позивача турбує біль у хребті, переважно у шийному та поперековому відділах, що віддають у нижні кінцівки, ліву руку, болі в суглобах верхніх кінцівок, оніміння, почуття мерзлякуватості в руках і нижніх кінцівказ. Позивач не має змоги нормально ходити по вулиці, поратися по господарству, гратися з онуками тощо. Також, він змушений постійно лікуватися та приймати ліки, тому змінився його образ та якість життя. Він розуміє, що стан його здоров`я не поліпшується, що викликає у нього переживання, страждання, стрес, що спричиняє йому моральні страждання. Позивач вважає, що професійне захворювання виникло внаслідок порушень норм охорони праці на підприємстві відповідача, у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями йому заподіяна моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 298200 грн., яку просив стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року судом відкрито провадження у справі та призначене розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача ОСОБА_2 скористалась правом надання відзиву в якому зазначила, що позивач в позовній заяві визначає відповідача винним в його професійних захворюваннях, оскільки він протягом тривалого часу працював в шкідливих і небезпечних умовах АТ Кривбасзалізрудком, проте позивач звільнявся з підприємства відповідача в 2009 році у зв`язку з виходом на пенсію за віком, а не у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я. Відповідач, як роботодавець, не винен у виникненні професійних захворювань у позивача, оскільки умови праці в яких працював позивач, не створювалися АТ Кривбасзалізрудком, а є наслідком недосконалості технології розробки корисних копалин підземним способом, в результаті чого на робочому місці параметри шкідливих факторів перевищували гранично-допустимий рівень. Крім того, законодавчо допускається робота в умовах перевищення гігієнічних нормативів виробничого середовища за умови застосування засобів індивідуального захисту та колективного захисту. Позивач на протязі всього часу роботи своєчасно забезпечувався протипиловим респіратором, ефективність очищення повітря від пилу яких становить 99,9%. Також усе гірниче обладнання, яке в процесі роботи утворює пил, обладнується пиловловлюючими пристроями. Тому за умови постійного використання ЗІЗ шкідливий вплив пилу на позивача не відбувався. Відповідач навпаки задля профілактики виникнення хронічних захворювань забезпечував позивачеві спеціальний режим праці та відпочинку, постійно впроваджував нові технології, дотримувався основних напрямків в організації технологічних процесів та раціоналізації обладнання згідно вимог гігієни та промислової санітарії в частині комплексної механізації та автоматизації виробничих операцій, ведеться пропаганда з безпечних методів праці та співробітництво з працівниками у галузі охорони праці.Позивач з власної волі працював у шкідливих умовах праці, взамін на отримання додаткових благ і гарантій. Отже, як вбачається із зазначеного, вина АТ Кривбасзалізрудком, як роботодавця, за не забезпечення безпечних умов праці, у даній справі відсутня, оскільки працівник був забезпечений роботодавцем всім необхідним в повному обсязі, але ж характер роботи характеризувався шкідливими факторами, які були відомі позивачу і він на них погодився, за що й отримував відповідну оплату, додаткові дні відпочинку та інші блага, передбачені законодавством та колективним договором відповідача, що свідчить про відсутність причинного зв`язку між поведінкою відповідача та завданою позивачеві шкодою, а тому покладення обов`язку відшкодування моральної шкоди на відповідача за відсутності всіх складових цивільно-правової відповідальності суперечить нормам чинного законодавства. Позивачем не доведена відповідними доказами характеру та обсягу, глибину своїх моральних страждань, заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим. Крім того, звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. При стягненні моральної шкоди з сум мають бути утримані податки та збори відповідно до норм податкового законодавства, які є спеціальними. Якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач протягом тривалого періоду працював на підприємстві відповідача: з 02.01.1985 року по 13.08.1985 року підземним бурильником шнурів шахти Октябрська, з 24.04.2000 року по 01.07.2009 року підземним прохідником шахти Октябрська. 01 липня 2009 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.16-19).

Актом розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 14 квітня 2009 року, проведеного на ВАТ Кривбасзалізрудком, встановлено обставини виникнення хронічного професійного захворювання позивача, а саме:працюючи з квітня 2000 року по теперішній час в ШБУ ВАТ Кривбасзалізрудком підземним прохідником виконував комплекс робіт по проходці гірничих виробок згідно з нормами та правилами техніки безпеки. Умови праці виконуємих робіт з причин особливостей технічних процесів, а також в наслідок обмеженості робочого простору, не дозволявших постійно застосовувати засоби малої механізації, характеризувалися важкою фізичною працею. Експлуатуєме в процесі роботи обладнання, інструменти і машини (шпунтовий молоток, ручні і телескопічні перфоратори, бурові каретки та інші) внаслідок своїх конструктивних недоліків є джерелами вібрації, рівень якої перевищує ГДР. Фактором, що посилював дію основних є несприятливий мікроклімат, характериний для підзмених умов (а.с.12-13).

З пункту 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 14 квітня 2009 року, вбачається, що причиною виникнення хронічного професійного захворювання є робота протягом 23 років 8 місяців в умовах важкої праці, вібрації, несприятливого мікроклімату: рівень фізичного перевантаження вага вантажу переміщуваного вручну від 20 кг до 50 кг при нормі до 30 кг, нахили тулуба більше 30о 80 разів за зміну при допустимих 50-100 разів за зміну, робоча поза фіксована з нахилом тулуба до 30 о 25 % - 68 % робочої зміни при допустимій до 25 % за зміну; вібрація загальна, корегований рівень 109 дБ при ГДР 101 дБ, локальна, корегований рівень 114 дБ-120дБ при ГДР 112 дБ; мікрокліматичні умови відносна вологість від 90 % до 100 % при нормі 80 % - 30 %.

Згідно виписки з акта огляду та довідки МСЕК від 10 червня 2009 року позивачу первинно встановлено 55 % втрати працездатності за захворюванням: 30 % - радикулопатія, 25 % - вібраційна хвороба та ІІІ групу інвалідності з 01 червня 2009 року по 01 червня 2010 року з наступним переглядом 01 травня 2010 року. Позивачу рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування та противопоказана важка праця, вимушена поза, довга хода та переохолодження (а.с.8-9).

Згідно довідки МСЕК від 16 червня 2014 року позивачу повторно встановлено 55 % втрати працездатності за захворюванням: 30 % - радикулопатія, 25 % - вібраційна хвороба та ІІІ групу інвалідності з 01 червня 2014 року безстроково. Позивачу противопоказана важка праця, вимушена поза, довга хода, переохолодження (а.с.10-11).

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач неодноразово звертався до закладу медичного лікування, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з медичної картки стаціонарного хворого та виписним епікризом (а.с.20-22).

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 153 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Згідно частин 1, 3 ст.3 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Так, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст.2371 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Так, судом встановлено, що професійні захворювання виникли у позивача під час його роботи саме на підприємстві відповідача, а тому АТ Кривбасзалізрудком повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням.

Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 55 % та ІІІ групу інвалідності безстроково, внаслідок чого порушено нормальний спосіб життя, позивач постійно потребує лікування.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача впродовж 9 років, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 55 % та ІІІ групу інвалідності, які визначені безстроково, що свідчить про неможливість відновлення стану здоров`я потерпілого. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 260 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 298200 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди.

Крім того, відповідно до пп. А п. 164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Враховуючи викладене, доводи сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди суд відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку (в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати) та відповідно підлягають оподаткуванню, однак крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

В даному випадку предметом стягнення є сума відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави також судовий збір в розмірі 2600 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.153, 2371 КЗпП України, Законом України Про охорону праці, ст.ст.3, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнути з Акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат на користь держави судовий збір в розмірі 2600 (дві тисячі шістсот) гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат", , місцезнаходження: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Симбірцева, буд. 1-А.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 06 листопада 2024 року.

Суддя: М.Д. Власенко