КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 381/2920/20 Головуючий у суді І інстанції: Осаулова Н.А.
провадження №22-ц/824/5705/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року та на додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача борг у сумі 15 046,76 грн за кредитним договором б/н від 24.03.2016 року, а також витрати зі сплати судового збору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 24.03.2016 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку Рахлінського Д.Ю., між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н. Позичальнику було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку, встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшувався до 15 000,00 грн. Між тим, відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв`язку із порушенням умов договору, відповідач станом на 20.09.2020 року має заборгованість у розмірі 15 046,76 грн з яких: 11 728,29 грн. - тіло кредиту, 3 318,47 грн - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року позов залишено без задоволення.

20 липня 2023 року відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення та вказав, що суд при його ухваленні не врахував, що відповідач поніс витрати на експертизу у сумі 26000,00 грн на витрати на сплату комісії за переказ коштів у сумі 130,00 грн, які має бути стягнуто з позивача.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на проведення експертизи у сумі 26 000,00 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви про стягнення витрат за проведення експертизи відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, 11.08.2023 року та 23.08.2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Ніколаєнко Олена Миколаївна подала апеляційні скарги, в яких просила скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просила скасувати додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.07.2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на проведення експертизи у сумі 26 000 грн.

З вищевказаними рішеннями позивач не згодний, вважає, що вони є незаконними, винесені з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційних скарг обгрунтовані тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався лише висновками почеркознавчої експертизи № 10157 та не врахував інші докази по справі.

Представник банку вказувала, що відповідач після отримання картки здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

Також зазначала, що підтвердженням укладення кредитного договору між банком та відповідачем та користування карткою саме відповідачем є виписка за кредитним договором з якої можна простежити, що відповідач неодноразово вносив кошти в рахунок погашення боргу через термінали самообслуговування, здійснював розрахунки в торгівельній мережі та сплату комунальних послуг, здійснював перекази через систему Приват24, сплачував за мобільний телефон на номер НОМЕР_1 , який зазначено в анкеті-заяві, зокрема: 09.12.2017 року поповнення мобільного НОМЕР_2 на суму 308 грн; 27.04.2018 року Приват24: переказ на картку через додаток Приват 24 на суму 5200 грн та інші.

Вважає, що дії з погашення заборгованості, свідчать про визнання позичальником свого боргу за кредитним договором.

Обгрунтовуючи доводи апеляційних скарг посилалась також на ст. 110 ЦПК України та вказувала на те, що висновок експерта для суду не є обов`язковим.

Доводи апеляційних скарг обгрунтовані також тим, що під час проведення судової почеркознавчої експертизи були допущені порушення науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Указом Міністерства юстиції України 08.01.1998 року № 53/2, а саме посилалась на п. 1.5 Науково-методичних рекомендацій вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кількова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.

Представник банку зазначила, що вільні зразки не відповідають об`єкту дослідження за датою, формою документа та цільовим призначенням. Крім того, на експертизу надані вільні зразки почерку та підписів в меншій ніж потрібно кількості примірників зразків. Експериментальні зразки надані не були. Умовно-вільні зразки надані експерту за період, який не відповідає часу виконання дослідженого документу (не надано жодного зразку за період 2016 року).

Доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстанції обгрунтовані тим, що вимоги відповідача про стягнення витрат на проведення судової експертизи є передчасними, оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача ще не відбулося.

Крім того, вказувала на те, що сума позовних вимог пред`явлення позивачем складає 15046,76 грн, в той час як сума стягнення судових витрат на проведення судової експертизи 26 000 грн, що значно перевищує суму позову.

02 жовтня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду, а в подальшому 04 жовтня 2023 року на поштову адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (ідентичного змісту) від відповідача ОСОБА_1 , в якому просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг та залишити рішення першої інстанції в силі (а.с. 166-170, 171-177 том 2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідно до висновку експерта в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24.03.2016 року підпис від імені ОСОБА_1 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з деяким наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність волевиявлення останнього на укладення цього договору. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався ч. 6 ст. 139 та ст. 141 ЦПК України та обґрунтовував свої висновки тим, що а проведення експертизи відповідач сплатив 26 000,00 грн. згідно рахунку-фактури №СФ-13042310 від 13 квітня 2023 року, що підтверджується відповідною квитанцією від 16 червня 2023 року №9МКК-Е082-ММ6В-ТСЕ8. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати за проведення експертизи, які доведені належними та допустимими доказами на суму 26 000,00 грн.

Крім того, суд першої інстанції не вбачав підстав стягувати з позивача на користь відповідача витрати на сплату комісії за переказ коштів у сумі 130,00 грн, оскільки у квитанції №9МКК-Е082-ММ6В-ТСЕ8 від 16 червня 2023 року не зазначено, що ОСОБА_1 сплатив вказані кошти за переказ платежу. Також зазначив, що за вимогами ЦПК України, а саме, Глава 8 Розділу І, не відносить витрати за переказ коштів на сплату комісії банку до витрат, пов`язаних із розглядом справи, а тому, з іншої сторони стягненню не підлягає.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що звертаючись до суду з даним позовом представником банку було надано підписану анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24.03.2016 року від імені ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 12).

У вказаній заяві від 24.03.2016 року вказано, що позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання батьківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір.

В матеріалах справи міститься також довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 про збільшення 28.11.2017 року кредитного ліміту до 15 000,00 грн. (т. 1 а.с. 10) та довідку про виладу ОСОБА_1 кредитних карток (т. 1 а.с.11) та виписку по рахунку ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 77-91).

Як вбачається із висновку експерта №10157 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за цивільною справою №381/2920/20 (провадження №2/381/259/23), що складений 28 червня 2023 року, рукописний запис « ОСОБА_2 », що міститься у графі «Подпись», напроти друкованого запису « ОСОБА_1 » в Анкету-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку на ім`я ОСОБА_1 від 24.03.2016 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Цифровий рукописний запис дати «24.03.2016», що міститься у графі «Подпись», напроти друкованого запису « ОСОБА_1 » в Анкету-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку на ім`я ОСОБА_1 від 24.03.2016 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у графі «Подпись», напроти друкованого запису « ОСОБА_1 » в Анкету-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку на ім`я ОСОБА_1 від 24.03.2016 року, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою з деяким наслідуванням якомусь справжньому підпису ОСОБА_1 ..

Відповідно до довідки банку для користування картковим кредитним рахунком відповідачу було видано наступні кредитні картки (а.с. 11 том 1):

- 24 березня 2016 року - кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до січня 2018 року;

- 18 червня 2016 року - кредитну картку № НОМЕР_4 з терміном дії до квітня 2018 року;

- 31 березня 2016 року - кредитну картку № НОМЕР_5 з терміном дії до березня 2020 року;

- 02 січня 2018 року - кредитну картку № НОМЕР_6 з терміном дії до грудня 2021 року.

Позивачем надано до позовної заяви копію виписки за договором № б/н станом на 22.09.2020 року, який відображає рух коштів за вказаним договором, з якої вбачається, що відповідач користувався такими коштами в повному обсязі починаючи з березня 2016 року (а.с. 77-91 том 1).

Відповідач неодноразово вносив кошти в рахунок погашення боргу через термінали самообслуговування, здійснював розрахунки в торгівельній мережі та сплату комунальних послуг, здійснював перекази через систему Приват 24, сплачував, зокрема 09.12.2017 року, 27.01.2018 року, 11.02.2018 року, 14.03.2018 року, 26.05.2018 року за мобільний телефон на номер НОМЕР_1 , який зазначено в анкеті заяві.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.03.2016 року, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20.09.2020 року становить 15046,76 грн (а.с. 6-9 том 1).

Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

У постанові Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зробила висновок, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту.

Враховуючи вищезазначене та оцінуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, не давши оцінку в сукупності всім наявним у матеріалах справи доказам, а саме розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.03.2016 року (а.с.6-9 том 1), з якого випливає, що відповідач ОСОБА_1 частково сплачував заборгованість, а також виписці, з якої вбачається, що відповідач користувався коштами, поповнював мобільний рахунок свого мобільного телефону, також з довідки банку вбачається, що відповідач неодноразово отримував нові кредитні картки.

Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

За таких обставин, необґрунтованим є прийняття до уваги судом першої інстанції висновку експерта № 10157 за результатами проведення почеркознавчої експертизи за цивільною справою №381/2920/20 (провадження №2/381/259/23), що складений 28 червня 2023 року, як на підставу для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції також враховує принцип добросовісності поведінки. Так, відповідач отримуючи нові кредитні картки в період з 2016 року по 2020 роки неодноразово проходив ідентифікацію особи. Отже відповідач виконував умови кредитного договору, повертав кредитні кошти, а також користувався кредитними коштами.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання за укладеним кредитним договором відповідач станом на 20.09.2020 року має заборгованість у розмірі 15046,76 грн, що складається з 11728,29 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3318,47 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Це підтверджується розрахунком заборгованості за спірним кредитним договором.

Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому суд апеляційної інстанції вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання повернути йому фактично отримані грошові кошти.

Що стосується оскарження додаткового рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й судове рішення. Скасування первісного судового рішення є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення до нього. Таких висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 31 травня 2021 року у справі № 911/132/14.

У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 908/8884/21 (провадження № 12-39гс22).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», підстави для стягнення витрат за проведення експертизи відсутні.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції на вказані вище вимоги закону та обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача були порушені відповідачем.

Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5255 грн, що складає 2102 грн - сплачений судовий збір при подачі позову та 3153 грн - сплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року задовольнити.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 24.03.2016 року станом на 20.09.2020 року, заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 11728,29 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 3318,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 5255 грн.

Додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат за проведення почеркознавчої експертизи - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д.

Відповідач: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст постанови складено «16» січня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник