Справа № 450/1783/24 Провадження № 2/450/1271/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2024 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. .Ю.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення факту та визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в:

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому позивач просить суд встановити факт, а саме що батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , самостійно виховує та утримує малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позовних вимог вказує, що 06.10.2009 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції згідно актового запису N?2718 було зареєстровано шлюб між мною, ОСОБА_2 , та відповідачкою ОСОБА_3 . Зважаючи на розбіжності та діаметральні погляди на сім?ю, шлюб було розірвано Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 15 травня 2023 року у Справі N? 464/521/23. Від шлюбу є дві спільні дитини, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Станом на даний момент, Відповідачка разом з спільною донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за межами території України, а саме в Республіці Італія, регіон Амбруццо, місто Джульянова. Про факт проживання Відповідачки разом з спільною донькою за межами території України позивач довідався з матеріалів справи N?464/521/23, що перебувала на розгляді Сихівського районного суду міста Львова, так як докази перебування дружини закордоном були долучені нею разом з відзивом на позовну заяву. З моменту фактичного припинення між ними шлюбних відносин, а саме з грудня 2022 року та по даний час, він самостійно, власними силами утримує сина, оскільки колишня дружина з моменту виїзду за межі території України не вживає жодних заходів та дій спрямованих на забезпечення благополуччя спільної дитини, як з точки зору виховання, так і у фінансовому плані. Станом на даний момент, спільно з сином вони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 належить йому на праві власності. Додає, що оскільки його син навчається у Ліцеї «Сихівський», відтак з метою заощадження часу на добирання та близькості розташування житла до закладу освіти, разом із сином, проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Вказаний об?єкт нерухомого майна належить на праві власності його матері гр. ОСОБА_6 . Довідкою N?7110/0508 від «16» квітня 2024 року виданої Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК», підтверджується той факт, що позивач працює на посаді начальника управління проектів. Відповідно, переконаний, що перелічені вище обставини, підтверджую, те що він самостійно організував необхідні побутові умови та особисто несе матеріальні видати для забезпечення свого сина усім необхідним, у тій мірі, у якій це можливо. Вказує, що протягом періоду перебування дружини за межами території України, її поведінка по відношенню до виховання дитини та і утримання характеризується, виключно, бездіяльністю. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.

25.04.2024 року провадження у справі відкрито

13.05.2024 року відповідачкою ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що підтримує заявлені позовні вимоги та просить задоволити. Вказує, що намагалась підтримувати хоч б якісь шлюбні відносини з своїм колишнім чоловіком до кінця 2022 року, проте вони не дійшли компромісу та порозуміння, саме тому прийняли рішення розірвати шлюб. З тих підстав, що на території України, починаючи з лютого 2022 року було введено воєнний стан, внаслідок нападу росії, у неї з колишнім чоловіком були непорозуміння, щодо подальшого знаходження в країні, де тривають бойові дії. Цей стан речей спричинив ряд конфліктів та сварок, внаслідок чого вона прийняла рішення, що разом з донькою виїхали закордон. У квітні місяці 2022 року особисто я зрозуміла, що наявна суттєва необхідність в постійному проживанні за межами території України. Додає, що у травні 2022 року оформила посвідку на проживання, як особа що потребує тимчасового захисту внаслідок надзвичайної ситуації в Україні. Посвідку оформила, як на себе, так і на свою дитину. Оскільки у неї двоє дітей, то в графі «Примітки» вказано їх ім?я та прізвище, однак виключно дочка на постійній основі проживає зі мною на території Італії. За відповідною програмою захисту осіб, їй та доньці було надано право проживати в готелі Royal (Італія, регіон Абруццо, АДРЕСА_4 ) про що видана відповідна довідка адміністрацією готелю 09 квітня 2024 року. Вказує, що з колишнім чоловіком підтримує суто формальний зв?язок, так як по-факту на його самостійному утриманні перебуває спільний син - ОСОБА_4 . Додатково повідомляє, що їй відомо той факт, що син з колишнім чоловіком проживає у квартирі свекрухи, проте жодних заперечень відносно цього не має. Зазаначає, що термін дії вказаних документів не завершився, оскільки законом Італії термін дії посвідок на проживання для громадян України продовжено до кінця 2024 року, без необхідності їх переоформлення.

Ухвалою від 03.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Представник позивача адвокат Білан П. В. у судове засідання з`явився, просив суд позов задоволити з підстав, викладених у ньому.

Представник третьої особи Відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання.

Дослідивши фактичні обставини справи за наявним в справі доказами, заслухавши представника позивача, суд прийшов до наступного висновку.

З копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого і зареєстрованого 27.11.2013 року Сихівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на долучену до матеріалів справи копії Інформаційної довідки № 374363590 від 15.04.2024 року, ОСОБА_2 на праві власності належить об`єкт житлової нерухомості, а саме квартира АДРЕСА_5 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29399687 від 25.04.2016 року.

Із копії Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/003736316 від 15.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Із копії Витягу з реєстру територіальної громади № 2024/003736369 від 15.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до копії акту № 55, виданого 17.04.2024 року Директором ПП «УК «Рідний дім-Сихів», перевірки фактичного місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі фактично проживають разом за адресою: АДРЕСА_3 без реєстрації. Вказаний об`єкт нерухомого майна належить на праві власності ОСОБА_6 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 36291370 від 16.11.2012 року та Свідоцтвом про право власності № НОМЕР_2 від 30.10.2012 року.

Згідно копії довідки № 253/02-23 від 08.04.2024 року, виданої ліцеєм «Сихівський» Львівської міської ради, ОСОБА_4 дійсно навчається у 4-А класі ліцею «Сихівський» Львівської міської ради.

Як вбачається із копії довідки № 7110/0508 від 16.04.2024 року, ОСОБА_2 працює на посаді начальника управління проектів з 17.08.2020 року в АТ «ОКСІ БАНК» та що його дохід за період із 01.10.2023 року по 31.03.2024 року склав 258575,67 грн.

Також із долученої відповідачкою посвідки на проживання № НОМЕР_3 , виданої 20.05.2022 року Поліцейським відділом м. Терамо та довідки від 09.04.2024 року, виданої готелем Royal вбачається, що ОСОБА_7 надано тимчасовий захист, внаслідок надзвичайної ситуації в Україні.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Представник позивача в позовній заяві просить встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказуючи на те, що він має матеріальну можливість для утримання дитини, постійне місце роботи, створив для своєї дитини належні побутові умови для проживання, забезпечує їй належне медичне обслуговування, займається її вихованням, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також на те, що дитина проживає з позивачем у звичних для неї умовах, щодо ставлення матері, вказує, що таке характеризується байдужістю та бездіяльності по відношенню до дитини.

Судом встановлено на підставі наявних в справі матеріалів, що малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із своїм батьком, що підтверджується копією акту № 55, виданого 17.04.2024 року Директором ПП «УК «Рідний дім-Сихів».

Достатніх належних та допустимих доказів, з яких можна би було однозначно та достовірно встановити, що матір участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, суду не надано.

Також суду не надано доказів як того, що батько дітей несе витрати по їхньому утриманні, так і доказів того, що матір дітей таких витрат не несе.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Аналіз наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи відсутність достатніх належних та допустимих доказів, з яких можна би було однозначно та достовірно встановити факт перебування дитини на повному самостійному утриманні та вихованні позивача, відсутні підстави для встановлення цього факту.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що заявником чітко не вказано, для настання яких юридичних наслідків він просить встановити даний факт, виникнення, зміна або припинення яких його особистих чи майнових прав залежить від цього. Натомість заявник обмежився в визначенні мети встановлення факту лише загальними фразами.

Щодо вимоги представника позивача про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За змістом ст. 18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Згідно з ч. ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Зі змісту ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частинами 1-3 ст. 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими представник позивача мотивував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 23, 33, 81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 19, 141, 159, 161 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Відділ у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення факту та визначення місця проживання дитини, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 01.11.2024 року.

СуддяІ. І. Мельничук