Провадження №2/522/1389/24
УХВАЛА

13 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої - судді Косіциної В.В., розглянувши заяву представника відповідача - Пахомова Костянтина Юрійовича про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Морський торговельний порт», треті особи - Профспілка «Первинна професійна спілка Одеського порту», ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

12 лютого 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» - Пахомова Костянтина Юрійовича про відвід судді, у якій заявник просить відвести суддю Приморського районного суду м. Одеси Косіцину В.В. від розгляду цивільної справи №522/15507/23.

Заява мотивована тим, що відповідач неодноразово звертався до суду із клопотанням про зупинення провадження у даній справі в порядку п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України, проте, суддя без достатніх на те підстав на думку відповідача відмовила у задоволенні першої заяви, а другу заяву згідно ухвали суду від 07 лютого 2024 року повернула без розгляду, що викликає у представника відповідача сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Косіциної В.В. Також, в якості неупередженості судді представник відповідача посилається на те, що підготовче судове засідання, призначене на 07.02.2024 року було проведено без участі відповідача.

Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

02 жовтня 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надходила заява представника відповідача - Пахомова Костянтина Юрійовича про зупинення провадження у справі, яка мотивована тим, що Одеським апеляційним судом 04.09.2023 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою ДП «Одеський порт» на рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/2588/23 від 19.07.2023 року за позовом ОСОБА_2 до ДП «Одеський порт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року у задоволенні заяви про зупинення провадження - відмовлено. Ухвала мотивована тим, що зі змісту заяви не вбачається того, що справу №522/15507/23 неможливо розглянути без вирішення справи №522/2588/23, оскільки, позивачем у даній справі оскаржується наказ Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт від 01.08.2023 року №153К 3-1, тоді як у справі №522/2588/23 оскаржувався наказ Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт від 10.11.2022 року №УРП-3-1

22 січня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника представника ДП «Одеський морський торговельний порт» про зупинення провадження у справі, у якому заявник просить зупинити провадження у справі/ №522/15507/23 до набрання законної сили рішенням у іншій цивільній справі №522/2588/23 за позовом ОСОБА_2 до ДП «Одеський морський торговельний порт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яке переглядається в апеляційному порядку.

Ухвалою суду від 07 лютого 2024 року клопотання представника відповідача - Пахомова К.Ю. було повернуто без розгляду. Ухвала мотивована тим, що заяви представника відповідача - Пахомова К.Ю. від 02.10.2023 року та 22.01.2024 року ідентичні за змістом, а тому, в діях представника відповідача - Пахомова К.Ю. наявні ознаки зловживання процесуальними правами, що на думку суду слугувало підставою для повернення заяви про зупинення провадження від 22 січня 2024 року - без розгляду.

Згідно з частиною першою статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст.ст.36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Мотивуючи свою заяву про відвід представник відповідача посилається на проведення судом підготовчого засідання без нього та незадоволення його клопотання про відкладення, відмову в задоволенні двох клопотань про зупинення та намір суду розглянути справу по суті.

Щодо проведення підготовчого засідання без участі представника відповідача та закриття підготовчого провадження по справі, суд наголошує, що представник відповідача приймав участь в декількох підготовчих засіданнях, двічі суд задовольняючи його клопотання про залучення третіх осіб відклав підготовчий розгляд.

Одне підготовче засідання було відкладено у зв`язку з визнанням судом поважними причин неявки представника відповідача.

Незгода представника відповідача із проведенням підготовчого засідання 7 лютого 2024 року є незгодою з процесуальним рішенням суду, а отже не є підставою для відводу.

Щодо незгоди представника відповідача із ухвалами суду про відмову в зупиненні та повернення без розгляду клопотання про зупинення, це є також незгодою саме з процесуальними рішеннями.

Щодо вірогідного розгляду справи в наступному судовому засіданні по суті як доказу упередженості суду , суд звертає увагу, що розумність строків розгляду справи є однією з основних засад цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявленого відводу.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 14,36,39,40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача - Пахомова Костянтина Юрійовича про відвід судді - відмовити.

Заяву представника відповідача - Пахомова Костянтина Юрійовича про відвід судді передати загальній канцелярії Приморського районного суду м. Одеси задля проведення автоматизованого розподілу з метою визначення судді, для вирішення питання про відвід судді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Косіцина В.В.