Справа № 163/1913/24
Провадження № 2/163/376/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Павлуся О.С.

з участю секретаря Семенюк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Вишнівської сільської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві орган опіки та піклування Вишнівської сільської ради просить ухвалити рішення про позбавлення відповідача ОСОБА_1 батьківських прав стосовно її дочок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають на обліку сектору «Служба у справах дітей» Вишнівської сільської ради як діти, які опинились в складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків. У жовтня 2020 року на розгляді суду уже перебував позов про позбавлення відповідача батьківських прав, який задоволений не був. Однак відповідач належних висновків не зробила, власним прикладом не сприяє засвоєнню дітьми норм суспільної моралі, 03 грудня 2020 року була засуджена за вчинення корисливого злочину. 25 серпня 2022 року відповідач виїхала за кордон і на територію України більше не поверталася. З грудня 2017 року діти проживали в сім`ї ОСОБА_6 , син якої ОСОБА_7 зі слів є біологічним батьком дітей, однак для встановлення батьківства пропозицію про проведення ДНК-експертизи проігнорував. З 12 квітня 2024 року по 09 липня 2024 року діти перебували у Волинському обласному притулку для дітей, а з 09 липня 2024 року по цей час перебувають у комунальній установі «Волинський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідач не цікавиться дітьми, їх здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, лише в телефонному режимі спілкувалася з дітьми. Працівники сектору «Служба у справах дітей» по телефону попереджали відповідача про відповідальність щодо утримання, виховання та навчання дітей, а також з метою повернення дітей із соціального закладу неодноразово рекомендували повернутися додому, на що вона ствердно відповідала, що додому не повернеться. Зазначене у своїй сукупності свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача електронною поштою надіслала заяву про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач про розгляд справи по суті двічі була повідомлена у встановленому законом порядку, у тому числі у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, однак в судові засідання не з`явилась, відзиву на позов не подала, про причини неможливості розгляду справи за її відсутності не сповістила.

За таких обставин суд провів розгляд позову у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Відповідач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 27 червня 2024 року за № 0, № 4 стверджено, що відомості про батька дітей записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері.

Рішенням Любомльського районного суду від 31 березня 2021 року в справі № 163/2746/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_8 в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав і призначення опікуна.

Цим же рішенням суду ОСОБА_1 попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання і утримання дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на виконавчий комітет Вишнівської сільської ради Ковельського району Волинської області покладено контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків.

Під час обстеження 11 квітня 2024 року умов проживання дітей встановлено, що діти проживають у знайомих матері (співмешканця ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_6 ). Відповідач залишила дітей співмешканцю та його матері, а сама з 25 серпня 2022 року перебуває за кордоном. Оскільки відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків було вирішено вилучити дітей і влаштовувати їх у притулок.

У період відвідування Радехівської гімназії неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 характеризувалися як проблемні та конфліктні діти, пропускали уроки, схильні до жебракування.

Рішенням сектору «Служба у справах дітей» Вишнівської сільської ради від 08.04.2024 № 3 неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 взяті на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків.

З листа відділу у справах дітей, сім`ї та молоді Любомльської міської ради від 26.06.2024 № 182/10-12 встановлено, що під час неодноразових обстежень місця проживання відповідача ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , будинок завжди був зачинений, а за словами сусідів відповідач тривалий час відсутня за цією адресою, місце її перебування невідоме.

За інформацією відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 11.12.2023 № 6447/51/1/01-2023 відповідач ОСОБА_1 перетнула державний кордон 25 серпня 2022 року у міжнародному пункті пропуску «Устилуг-Зосін» та станом на дату надання інформації на території України не перебуває.

З 12 квітня 2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були поміщені до Волинського обласного притулку для дітей. Із листа цього закладу від 26.06.2024 № 143 вбачається, що діти з матір`ю спілкувалися в телефонному режимі доки телефон вони не побили. Відповідач говорила дітям, що хоче їх забрати до Польщі, оскільки не може повернутися до України. З працівниками закладу відповідач не спілкувалась, життям і здоров`ям дітей не цікавилась.

ОСОБА_8 під час бесіди повідомила про можливе відбуття покарання чи взяття під варту ОСОБА_1 на території Республіки Польща, проте вжитими органом опіки та піклування Вишнівської сільської ради заходами з`ясувати цю обставину не видалось можливим.

Рішенням виконавчого комітету Вишнівської сільської ради від 26 червня 2024 року № 7/8 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 стосовно її дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до змісту висновку орган опіки та піклування на підставі зібраних матеріалів дійшов висновку, що відповідач самоусунулась від виховання своїх дітей, свідомо залишила їх на виховання ОСОБА_8 , не бере участі у їх утриманні та не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх розвитку.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз досліджених по справі доказів дає обґрунтовані та достатні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 свідомо не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно неповнолітніх дочок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , умисно самоусунулася від їх виховання та утримання, долею та життям дітей не переймається.

Незважаючи на попередження судовим рішенням від 31 березня 2021 року про необхідність змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків стосовно дітей, відповідач ОСОБА_1 належних висновків для себе не зробила, дітей до себе не забрала, залишивши їх на повному утриманні та вихованні громадянки ОСОБА_8 .

Крім цього, через півтори року після ухвалення судом такого рішення відповідач виїхала за межі території України та уже понад двох років в Україну не поверталась, участі у житті дітей, їх вихованні та утриманні, взагалі не брала.

Періодичні розмови відповідача з дітьми по телефону не свідчать про її реальні дії виправити ситуацію та бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, як це визначають приписи Сімейного кодексу України.

Існування певних об`єктивних чинників, які б не залежали від волі відповідача і унеможливлювали виконання нею своїх батьківських обов`язків, по справі не встановлено.

Фактичне самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків призвела до поміщення дітей до відповідного дитячого притулку та в подальшому до Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи позивача, які ґрунтуються на висновку в порядку ч.5 ст.19 СК України, знайшли своє підтвердження дослідженими по справі доказами, які у своїй сукупності безсумнівно свідчать, що відповідач не займається вихованням дітей, не турбується про їх матеріальне забезпечення, фізичний, духовний та моральний розвиток, жодної участі у їх житті не приймає, а відтак не виконує передбачених ст.150 СК України батьківських обов`язків.

Таким чином, заявлені вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав відповідають положенням ст.ст.150, 164 СК України, тому є підставними і підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору належить покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо її дочок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду.

Інформація про сторін:

позивач - орган опіки та піклування Вишнівської сільської ради; місце знаходження - вулиця Незалежності, буд.80А, село Вишнів Ковельського району Волинської області; ЄДРПОУ - 04333164;

відповідач - ОСОБА_1 ; місце проживання - АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_3 .

Головуючий : суддя О.С.Павлусь