УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 752/22038/23

провадження № 61-15695ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

У 2023 році ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 02 серпня 2024 року позов задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Теплопостачсервіс» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого гарячого водопостачання в розмірі 32 828,14 грн, інфляційні втрати, нараховані на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 247,66 грн, 3 % річних у розмірі 61,86 грн та судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , 15 вересня 2024 року подав апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд ухвалою від 20 вересня 2024 року апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме надання апеляційної скарги в новій редакції із зазначенням позивача - ТОВ «Теплопостачсервіс», долучення доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих матеріалів позивачу та подання заяви про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

23 вересня 2024 року, на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 20 вересня 2024 року, скаржником подано апеляційну скаргу в новій редакції із зазначенням позивача - ТОВ «Теплопостачсервіс», надано докази надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Крім того скаржником порушено питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання апелянт вказав, що справу розглянуто в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, відповідач був відсутній у судовому засіданні, після ухвалення оскаржуваного рішення відповідач його копію не отримував. Представник відповідача ознайомилась з повним текстом рішенням та матеріалами справи 18 серпня 2024 року, тому вважає, що строк пропущений з поважних причин.

Київський апеляційний суд ухвалою від 04 листопада 2024 року визнав причини пропуску строку на оскарження неповажними, апеляційну скаргу залишив без руху та надав строк на усунення недоліків, а саме звернення із заявою про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропущеного строку на апеляційне оскарження з 02 вересня 2024 року по 15 вересня 2024 року.

07 листопада 2024 року на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 04 листопада 2024 року представник скаржника подала заяву про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, яку обґрунтувала тим, що Голосіївський районний суд не надіслав у визначений законом спосіб всі документи справи відповідачу, скаржник не міг приступити до підготовки обґрунтованої скарги протягом 14 днів, у період з 03 серпня по 17 серпня 2024 року. Крім того вказує, що скаржник постійно мешкає за межами України, до України подорожі не здійснює, у період з 07 серпня по 25 серпня 2024 року скаржник знаходився у заздалегідь запланованій діловій подорожі до країн Південної Америки, у зв`язку з чим мав обмежені можливості по організації доступу до матеріалів справи. Скаржник приклав зусиль для пошуку та призначення представника у справі, та ознайомився з матеріалами справи 18 серпня 2024 року. Також в оскаржуваному рішенні прямо вказано, що його було ухвалено, у тому числі, керуючись статтями 280-284 ЦПК України, тобто у порядку заочного розгляду справи, у зв`язку із чим скаржник скористався своїм правом та подав заяву про перегляд заочного рішення 27 серпня 2024 року у термін, передбачений статтею 284 ЦПК України на оскарження. Розгляд заяви про перегляд заочного рішення зайняв 14 днів з 27 серпня по 09 вересня 2024 року. Скаржник не міг впливати на термін розгляду заяви судом, та не міг вчиняти інших процесуальних дій до отримання ухвали суду за результатами розгляду. Скаржник просив вважати вказані обставини поважними, такими, що затримали подачу апеляційної скарги, та врахувати їх для поновлення терміну апеляційного оскарження.

Київський апеляційний суд ухвалою від 18 листопада 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 серпня 2024 року.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що обставини вказанні у клопотанні про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження є неповажними, судом апеляційної інстанції не встановлено інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тому наявні підстави, визначені пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, для відмови у відкритті апеляційного провадження.

24 листопада 2024 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження та не взяв до уваги всі обставини справи та причини пропуску заявником строку на апеляційне оскарження.

Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

За змістом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень 02 серпня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва, в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, ухвалив рішення у справі № 752/22038/23.

Установлено, що текст вказаного рішення направлено до електронного кабінету ОСОБА_1 та доставлено - 02 серпня 2024 року 23:00:24.

Апеляційну скаргу подано заявником 15 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд».

Згідно з частиною п`ятою статті 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення (абзац другий пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України).

Згідно частини п`ятої статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (абзац перший частини сьомої статті 14 ЦПК України).

Отже, процесуальний закон передбачив надсилання судового рішення як рекомендованим листом з повідомленням про вручення, так і в електронній формі через «Електронний кабінет», у тому числі на офіційну електронну адресу засобами підсистем Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Вимога про надіслання судового рішення через підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи є обов`язковою для осіб, визначених у частині шостій статті 14 ЦПК України, пункті 10 вказаного Положення, зокрема для адвокатів, та тих, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23, пункти 64-65)).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на процесуальну справедливість, тобто на розгляд справи відповідно до правил процесуального закону, визначених на національному рівні, за умови, що ті правила відповідають мінімальним конвенційним гарантіям, встановленим у цій статті. Зазначені приписи ЦПК України (зокрема про те, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії такого рішення до електронного кабінету особи, а також стосовно того, що вручення відповідної копії представникові означає її вручення тій особі, яку він представляє) є доступними, чіткими та зрозумілими. Наслідки їхньої дії є передбачуваними як для позивача, так і для відповідача, які є рівноправними учасниками судового провадження.

Встановивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 15 вересня 2024 року, апеляційний суд дійшов вірного висновку про пропуск строку на апеляційне оскарження рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2024 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що єдиною умовою поновлення пропущеного процесуального строку, в тому числі і строку на апеляційне оскарження, є визнання причин пропуску такого строку поважними. При цьому, поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Встановивши, що ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2 частини шостої статті 272 ЦПК України, рішення суду першої інстанції вважається врученим 05 серпня 2024 року, однак апеляційну скаргу на це рішення подав 15 вересня 2024 року, апеляційний суд застосувавши правильно положення статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник не навів поважних причин пропуску строку та не надав доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі заявника, причин, які б зумовили поважність пропуску строку, встановленого частиною першою статті 354 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив причин пропуску строку на апеляційне оскарження та відповідні докази є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, яке містить висновки по суті розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Визнаючи неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції належно обґрунтував свої висновки, вказавши, що заявник був обізнаний про судовий розгляд, мав можливість слідкувати за ходом розгляду своєї справи, дізнаватись про його результати та своєчасно подати апеляційну скаргу у встановлені процесуальним законом строки і у відповідності до чинного законодавства України.

Аргументи заявника про те, що ним було подано заяву про перегляд оскаржуваного судового рішення першої інстанції в порядку перегляду заочного рішення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції роз`яснено строк та порядок оскарження рішення.

Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 вересня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення від 02 серпня 2024 року у даній справі № 752/22038/23. Роз`яснено, що відмова в прийнятті заяви про перегляд заочного рішення не перешкоджає відповідачу оскаржити рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

При цьому судом зазначено про те, що справа була розглянута не в порядку заочного розгляду справи, встановленого статтями 280-283 ЦПК України, а в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Юридична необізнаність щодо строку та порядку оскарження судових рішень і невірне трактування норм права не є поважною причиною для пропуску строку на звернення до суду.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Поновлення процесуального строку за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті апеляційного провадження правильно врахував, що ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ним своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги. Наслідки такої процесуальної поведінки були передбачуваними для ОСОБА_1 .

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо таке обтяження не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Інші доводи касаційної скарги по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко