КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/9684/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3719/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Українця В.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У квітні 2021 року представник ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» - адвокат Руденко К.В. звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» заборгованість за кредитним договором № -4 від 05 серпня 2020 року в розмірі 28 550,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 2 550,00 грн. -заборгованістьза нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 05 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року, 21 000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 вересня 2020 року по 02 січня 2021 року; судові витрати у розмірі 2 270,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн. (а.с. 5-9).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та відповідачем було укладено договір № -4, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 5 000,00 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Вказує, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким вона ознайомилась перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Відповідачка зареєструвалась на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua, для чого пройшла ідентифікацію та верифікацію особи (заповнивши анкету-заяву із зазначенням прізвища, ім`я та по-батькові, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту), підтвердила номер мобільного телефону, ознайомилась з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснила акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Зазначав, що одноразовий ідентифікатор 146072 направлявся відповідачці 05 серпня 2020 року шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер, який вказувався нею при реєстрації. Кредитний договір підписаний відповідачкою 05 серпня 2020 року о 16:20:03 год. шляхом введення одноразового ідентифікатора 146072 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та https://monetka.ua.

Вказував, що позивачем було перераховано кредитні кошти на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПриватБанк», що підтверджується чеком. Проте, відповідач, в порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобов`язання не виконала. Таким чином, станом на 08 квітня 2021 року заборгованість відповідача становить у розмірі 28 550,00 грн., що складається з: 5 000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 2 550,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 05 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року, 21 000,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 вересня 2020 року по 02 січня 2021 року (а.с. 5-9).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 5 000,00 грн. боргу, 2 550,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 05 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року, 21 000,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 вересня 2020 року по 02 січня 2021 року, 8 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 2 270,00 грн. судового збору (а.с. 56-59).

30 вересня 2022 року до районного суду надійшла заява ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» про заміну стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» на ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» на підставі договору відступлення права вимоги від 19 вересня 2021 року № 16/09/2021-Р/М (а.с. 65-87).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» задоволено, стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості замінено на ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (а.с. 93-95).

Не погодившись з рішенням районного суду, 28 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Лазорко Р.Й. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, стягнути судовий збір у розмірі 3 405,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 100-104, 139-143).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Вказував, що пред`являючи позов, позивач зазначив адресу відповідачки: АДРЕСА_1 . Проте, відповідач на період розгляду даної справи за вказаною адресою ніколи не проживала, її місце проживання за даною адресою в установленому законом порядку не було зареєстровано. Відповідач проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, позивач за відсутності підстав, передбачених ст. 28 ЦПК України, подав позов до Солом`янського районного суду м. Києва.

Заперечував щодо укладання кредитного договору № -40 від 05 серпня 2020 року в електронній формі. Вказував, що надані позивачем документи на підтвердження факту підписання відповідачем кредитного вказаного договору є односторонніми документами позивача, які залежать від волевиявлення і дій однієї сторони, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами по справі. Звертав увагу, що у долученому до позовної заяви кредитному договорі в графі «позичальник» і в графі «позикодавець» відсутнє зазначення про підпис договору ЕЦП чи у формі одноразового ідентифікатора. Крім того, доказів, що відповідач заходила на сайт товариства та вводила електронне підтвердження, який повинен був бути відправлений на його номер телефону, позивач не надав. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що номер телефону, який зазначено в позовній заяві, належить відповідачу. Зазначав, що відсутність підпису на сторінках кредитного договору -40 від 05 серпня 2020 року свідчить про те, що відповідач та позивач не узгодили предмет договору, строк надання кредиту та інші умови кредитного договору.

Вказував, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» здійснило перерахування на поточний рахунок відповідача згідно умов договору грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн.

Крім того, стверджував, що відповідач, дізнавшись про оскаржуване рішення, звернулася до органів Національної поліції з заявою про вчинення невідомими особами шахрайських дій, користуючись її персональними даними (а.с. 100-104, 139-143).

09 січня 2024 року представник ТОВ «ФК «Ріальто» - адвокат Руденко К.В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на те, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» є правонаступником стягувача ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, стягнути 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді (а.с. 153-159).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 січня 2024 року залучено ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» правонаступником позивача у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, поновлено ТОВ «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу (а.с. 191-192).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № -4 (а.с. 11-12).

Відповідно до умов пункту 1.1 укладеного договору Товариство надає позичальникові грошові кошти в розмірі 5 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного в пункті 1.3. договору, кредит надається не на споживчі цілі.

Пунктом 1.3. договору визначено, що строк надання кредиту становить 30 днів, але в будь-якому випадку строк користування грошовими коштами, наданими у кредит не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (далі - Правила), які розміщені на сайті monetka.ua (п. 1.4 вказаного договору).

Відповідно пункту 2.4.1. договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

У пункті 1.2. договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного пунктом 1.3. договору.

Відповідно до пункту 3.3. укладеного кредитного договору, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3 договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua ,https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження укладення договору № -4 від 05 серпня 2020 року позивачем надано хронологію дій щодо укладення кредитного договору (а.с. 16), з якої вбачається, що 05 серпня 2020 року о 16:11:23 год. позичальник ввів дані по заяві; 05 серпня 2020 року о 16:11:23 автоматичні перевірки по заяві; 05 серпня 2020 року о 16:11:23 перевірка позичальника за даними БКІ; 05 серпня 2020 року о 16:11:23 скорингова оцінка позичальника; 05 серпня 2020 року о 16:19:47 створено пропозицію про укладення кредитного договору в особистому кабінеті позичальника; 05 серпня 2020 року о 16:19:47 позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором для підписання акцепту та укладення договору; 05 серпня 2020 року о 16:20:03 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір; 05 серпня 2020 року о 16:20:14 друкована форма укладеного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника; 05 серпня 2020 року о 16:20:14 кредитні кошти перераховано на картку позичальника.

В Анкеті-заяві на кредит № НОМЕР_2 від 05 серпня 2020 року на сайті https://monetka.ua ,https://monetka.com.ua зазначено суму кредиту 5 000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 550,00 грн. нараховуються за ставкою 1,7 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процента ставка 620,5 %, проценти за простроченння грошового зобов`язання 3,5 % за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка 1277,5 %, зазначено номер мобільного телефону: НОМЕР_3 , паспортні данні,адреса реєстрації позичальника: АДРЕСА_3 , платіжна картка позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту: № НОМЕР_1 , банк, що випустив картку: АТ «КБ «ПриватБанк»», заяву заповнено 05 серпня 2020 року о 16:11:23, підтверджено та оброблено договір 05 серпня 2020 року о 16:20:03 (а.с.17).

Щодо доводів апелянта про незаконність оскаржуваного рішення з підставі порушення правил підсудності.

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем при поданні позовної заяви правил територіальної підсудності, врахувавши наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п. 8 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Встановлено, що предметом спору є стягнення кредитної заборгованості за договором № -4 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 4.2. зазначеного договору передбачено, що якщо сторони не можуть дійти згоди зі спірних питань шляхом проведення переговорів, то такий спір вирішується в судовому порядку за місцем виконання договору згідно з чинним законодавством України. Місцем виконання цього договору є місцезнаходження Товариства.

Юридична адреса ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» у договорі зазначена: бульвар Вацлава Гавела, 4, офіс 520, м. Київ, що територіально відноситься до Солом`янського району м. Києва.

Таким чином, позивач скористався процесуальним правом вибору суду для пред`явлення позову у відповідності до положень ст. 28 ЦПК України та звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва за місцем виконання договору.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив доводи апелянта про те, що Солом`янський районний суд м. Києва не є судом, встановленим законом, у розумінні положень Конвенції та норм процесуального права, з посиланням на неможливість оцінки оскаржуваного рішення на предмет законності і обґрунтованості.

Щодо укладання кредитного договору.

За правилом частини статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших,

Судом встановлено, що 05 серпня 2020 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено договір № -4 (а.с. 11-12).

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua ,https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

На підтвердження укладення договору № -4 від 05 серпня 2020 року позивачем надано хронологію дій щодо укладення кредитного договору (а.с. 16), з якої вбачається, що 05 серпня 2020 року о 16:11:23 год. позичальник ввів дані по заяві; 05 серпня 2020 року о 16:11:23 автоматичні перевірки по заяві; 05 серпня 2020 року о 16:11:23 перевірка позичальника за даними БКІ; 05 серпня 2020 року о 16:11:23 скорингова оцінка позичальника; 05 серпня 2020 року о 16:19:47 створено пропозицію про укладення кредитного договору в особистому кабінеті позичальника; 05 серпня 2020 року о 16:19:47 позичальнику відправлено SMS повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором для підписання акцепту та укладення договору; 05 серпня 2020 року о 16:20:03 позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір; 05 серпня 2020 року о 16:20:14 друкована форма укладеного договору розміщена в особистому кабінеті позичальника; 05 серпня 2020 року о 16:20:14 кредитні кошти перераховано на картку позичальника.

В Анкеті-заяві на кредит № НОМЕР_2 від 05 серпня 2020 року на сайті https://monetka.ua ,https://monetka.com.ua зазначено суму кредиту 5 000,00 грн. строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 550,00 грн. нараховуються за ставкою 1,7 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, річна процента ставка 620,5 %, проценти за простроченння грошового зобов`язання 3,5 % за кожен день неповернення кредиту, річна процентна ставка 1277,5 %, зазначено номер мобільного телефону: НОМЕР_3 , паспортні данні,адреса реєстрації позичальника: АДРЕСА_3 , платіжна картка позичальника на яку має бути перерахована сума кредиту: № НОМЕР_1 , банк, що випустив картку: АТ «КБ «ПриватБанк»», заяву заповнено 05 серпня 2020 року о 16:11:23, підтверджено та оброблено договір 05 серпня 2020 року о 16:20:03 (а.с.17).

За таких обставин, встановивши, що відповідач підписала електронний договір шляхом використання (введення) одноразового ідентифікатору колегія суд вважає, що укладення договору № -4 від 05 серпня 2020 року узгоджується із ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчила свою згоду з ним та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

А відтак, доводи апелянта про те, що позивачем не доведено факт укладання вказаного кредитного договору з відповідачем, оскільки надана копія договору не містить підпису сторін договору, колегія суддів відхилила, оскільки законом передбачено можливість підписання електронного договору одноразовим ідентифікатором, який був направлений відповідачу шляхом надсилання повідомлення на її мобільний номер телефону, який вказувався нею при реєстрації. При цьому, Законом не визначено обов`язковість підписання електронного правочину електронним цифровим підписом.

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором.

З квитанції № 251622369 від 05 серпня 2020 року вбачається, що ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 (на картку отримувача № НОМЕР_4 ) грошові кошти у розмірі 5 000,00 грн. У графі «призначення» вказано «перерахування коштів за договором -4 від 05 серпня 2020 року» (а.с. 13).

З листа АТ «Таскомбанк» від 24 березня 2021 року встановлено, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 44 від 30 липня 2018 року банком було здійснено переказ грошових коштів на рахунки одержувачів, до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме 05 серпня 2020 року на картку отримувача № НОМЕР_1 було зараховано 5 000,00 грн., відправником яких є ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» (а.с. 14).

Також, позивачем долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що станом на 08 квітня 2021 року сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № -4 від 05 серпня 2020 року становить 28 550,00 грн., в тому числі 5 000,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 23 550,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 15).

АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на запит суду направлено лист від 11 червня 2021 року, яким підтверджено факт, що на ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 , та надано виписку по рахунку ОСОБА_1 , за період з 05 серпня 2020 року по 06 серпня 2020 року, з якої вбачається, що 05 серпня 2020 року на картковий рахунок відповідачки був зарахований переказ на суму 5 000,00 грн. Цим же листом АТ КБ «ПриватБанк» від 11 червня 2021 року повідомлено номер телефону на якій відправляється інформація про підтвердження операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою № НОМЕР_1 та якій міститься в анкетних даних ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ( НОМЕР_3 ) (а.с. 48-54).

Цих обставин і доказів, зокрема зарахування 05 серпня 2020 року 5 000,00 грн. кредитних грошей на належну відповідачці банківську кредитну карту, відповідачка ОСОБА_1 не спростувала.

У пункті 1.2. вищевказаного Договору сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного пунктом 1.3. договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Розрахунок загальної суми заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору станом на 08 квітня 2021 року наданий суду (а.с. 15).

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом відповідачкою суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором та наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення із боржника ОСОБА_1 на користь кредитора 5 000,00 грн. простроченої заборгованості за сумою кредиту та 2 550,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом за період з 05 серпня 2020 року по 04 вересня 2020 року.

Щодо вимог про стягнення 3.5% за кожен день прострочення (п. 3.3 Договору) на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції перевірив та не погодився з доводами позивача, який пославшись на ч. 2 ст. 625 ЦК України заявив про стягнення з відповідачки ОСОБА_1 - 21 000,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 05 вересня 2020 року по 02 січня 2021 року (а.с. 1-9).

Висновок районного суду в оскаржуваному рішенні, який погодився із доводами позивача та стягнув 21 000 грн., колегія суддів визнала помилковим, врахувавши наступне.

Відповідно до п. 3.3. Договору від 05.08.2020 року, у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3. цього договору.

За пунктом 3.5 цього Договору, нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (крім випадку узгодженого Сторонами в пункті 3.7 цього Договору). При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання Позичальнику (дня перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позичальника, номер якої було вказано Позичальником при реєстрації на сайті Товариства monetka.uaдо дня повернення суми Кредиту (його частини), визначеної у пункту 1.1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у розділі 6 цього Договору) включно. При поверненні кредиту частинами, нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом (а.с. 11-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Пунктом 3 частини першої статті 3 ЦК України визначено, що загальною засадою цивільного законодавства є свобода договору.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (частина третя статті 6 ЦК України).

Положеннями статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 898 грн. 20 коп. ЦК України).

Задовольняючи позов та стягуючи з відповідачки на користь позивача проценти за порушення грошового зобов`язання, суд першої інстанції погодився із доводами позивача, який виходив із того, що визначений у пункті 3.3 кредитного Договору розмір процентів (3.5% від суми несвоєчасно повернутого Кредиту за кожен день прострочення) не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та положенням частини другої статті 625 ЦК України. При цьому районний суд уточнив період, за який відповідач має повернути суму позики і сплатити проценти за користування нею у розмірі 1.7 % від суми позики за кожен день відповідно до пункту 1.2 вищевказаного Договору.

Проте суд першої інстанції не врахував таке.

Положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення.

Згідно з визначенням неустойки, що передбачена положеннями статті 549 ЦК України, грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 3.3 укладеного між сторонами Договору від 05.08.2020 року, нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що визначені сторонами у пункті 3.3 Договору від 05 серпня 2020 року проценти, з урахуванням положень статті 549 ЦК України, є пенею.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 686/18977/17-ц (провадження № 61-9498св20) та від 20 вересня 2023 року у справі № 686/18977/17-ц (провадження № 61-11773св22).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань(пункт 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Також слід мати на увазі, що, на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом (пункт 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Врахувавши вищенаведені вимоги законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення суми нарахованих процентів (пені) за пунктом 3.3 кредитного Договору від 05.08.2020 року з 21 000 грн. до 1 000 грн.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного Договору за ставкою 3.5% за період з 05 вересня 2020 року по 02 січня 2021 року з 21 000 грн. до 1 000 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України, пропорційно до частини задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором в розмірі - 8550 грн. (29.94% від заявленого позову 28 550 грн.) слід стягнути із відповідачки на користь позивача 679 грн. 64 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 2395.20 грн. витрат на правову допомогу.

З цих же підстав, пропорційно до частини задоволеного позову, слід стягнути із позивача на користь відповідачки 2385 грн. 54 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом та 3503 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФК «Ріальто» - адвокат Руденко К.В. просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 000,00 грн. та на підтвердження судових витрат надав: договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року (а.с. 179-180), свідоцтво про право зайняття адвокатської діяльністю серія ПТ № 2412 (а.с. 160), акт приймання-передачі наданих послуг № 197 від 02 червня 2023 року до договору про надання юридичних послуг від 02 червня 2022 року, згідно якого вартість наданої адвокатом професійної правничої допомоги за складання та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 складає 3 000,00 грн.; платіжна інструкція № 1047 від 29 грудня 2023 року, призначення платежу «оплата за надання юридичних послуг до договору № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, акту № 197 від 29 грудня 2023 року» (а.с. 162).

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги, заява представника ТОВ «ФК «Ріальто» - адвоката Руденка К.В. про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 898 грн. 20 коп. (3 000,00 грн. х 29.94%), понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції підлягає задоволенню, згідно із ст. 141 ЦПК України. Розмір витрат відповідає обсягу наданої правничої допомоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, 368, 376, 381-383, ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 рокузмінити в частиністягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» () заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного Договору за ставкою 3.5% за період з 05 вересня 2020 року по 02 січня 2021 року з 21 000 грн. до 1000 грн.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 рокузмінити в частиністягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» (), судового збору за розгляд справи районним судом, зменшивши його розмір з 2270 грн. до 679 грн. 64 коп. та витрат на правничу допомогу, зменшивши їх розмір з 8 000 грн. до 2395 грн. 20 коп.

В іншій частині рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) - 2385 грн. 54 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом та 3503 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» () витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі - 898 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова