КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 365/480/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4356/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Кучерявої Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до районного суду із позовною заявою, з урахуванням уточнень позовної заяви, просив в порядку успадкування за законом, визнати за ним право власності на будинок та інші дворові споруди, що за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову зазначав, що 27 вересня 1988 року, з його відома та сприяння, його дружина ОСОБА_5 купила у ОСОБА_7 будинок в с. Великий Крупіль по вулиці, яка на той час носила назву Космодем`янської. Договір затверджувався-посвідчувався Великокрупільською сільською Радою народних депутатів. В договорі зазначено «… цей будинок, який належав ОСОБА_7 на основі запису в погосподарській книзі В-Крупільської с/Ради народних депутатів, особовий рахунок № НОМЕР_1 ». Далі перед підписами продавця і покупця зазначено «Зареєстровано за № 10». З осені того ж року позивач почав насаджувати плодові дерева. Влітку 1989 року під час відпустки вони з дружиною купили будівельні матеріали і позивач побудував погріб, а згодом криницю та багато чого іншого. Все знято на відеокамеру. У 1999 році мав намір реставрувати будинок та зробити добудову, але дружина не погодилась, бо велика відстань.

Ще до цього померла їхня сусідка - баба ОСОБА_8 . В її хату поселилась немісцева сім`я - чоловік, дружина та двоє чи троє неповнолітніх дітей - відповідачі по справі. Осінню 1999 року вони звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності на будинок, який належав сусідці. Позивач був свідком у цій справі. Відповідачі також виявили бажання придбати їхній будинок, але в них не було на той час достатньо грошей, тому домовились оформити договір купівлі-продажу, коли будуть готові гроші.

Вони лишили відповідачам в користування криницю, погріб, сарай, садок та город. Від хати ключів не давали, оскільки там ще залишалися речі.

Шлюб позивач з дружиною оформили офіційно лише 26 січня 1991 року, отже його дозвіл на відчуження будинку не був потрібен.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина позивача, ОСОБА_5 , померла. Перебираючи папери, позивач натрапив на вказаний договір. Які були домовленості у дружини з відповідачами він не знає. Позивач роздобув телефон відповідача ОСОБА_9 , але добитись від неї інформації про стан будинку, про номер будинку та вулицю, де проживає відповідач він не зміг. Тому 02 жовтня поїхав в с. Крупіль. Адреса будинку, який його дружина придбала у 1988 році, явно була АДРЕСА_1 . Відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_4 проживають за адресою АДРЕСА_2 . Коли, з дозволу відповідачів, зайшов на подвір`я, побачив, що будинку немає, розібраний вщент, а на його місці поросла трава та складена копиця сіна. Решта, а саме: криниця, погріб, сарай та інше є, і доброму стані.

06 жовтня 2022 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В нотаріальній конторі нотаріус не прийняла від нього заяву на прийняття спадщини на будинок, оскільки немає відповідного документа з БТІ, а також не вказана адреса будинку. Було рекомендовано звернутися до суду.

Згідно з договором купівлі-продажу від 27.09.1988 року його дружина ОСОБА_5 набула права власності на будинок і сарай, що по АДРЕСА_1 . Вказаний будинок зареєстрований в погосподарській книзі Крупільської Ради народних депутатів, особовий рахунок № НОМЕР_1 . Згідно із страховим свідоцтвом від 12.04.1998 (Серія НОМЕР_2 ) його дружина ОСОБА_5 застрахувала будинок, що по АДРЕСА_1 . За попередні роки страхові свідоцтва не надає, оскільки вони перекриваються цим свідоцтвом.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Також, спадкоємцем за законом першої черги є дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , яка не бажає займатись цим будинком, але позивач залучив її як відповідача у справі (т. 1 а.с. 1-4, 18-24).

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що з позовом ОСОБА_1 не погоджуються повністю, вважають його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: позивачем належним чином не обґрунтовано зазначення ціни (предмету) позову; позивачем подано позов до трьох відповідачів, проте позовна заява не має змісту позовних вимог щодо кожного з них; викладені позивачем обставини не підтверджуються належними доказами; позивачем у позові не підтверджено про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позов не ґрунтується на вимогах закону, позивач не довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а у відповідачів є достатньо аргументів та доказів на спростування позовних вимог, що є підставою для відмови в позові, а тому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покласти на ОСОБА_1 . Попередній розрахунок суми судових витрат - 10000,00 грн., який буде підтверджено протягом п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду (т. 1 а.с. 35-36).

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла письмова заява про визнання позову в повному обсязі з проханням розглянути справу за її відсутності (т. 1 а.с. 63).

31 серпня 2023 року на офіційну електронну адресу суду надійшов лист, в якому вказано «Відправляю остаточну позовну заяву, яка помилково не була вислана разом з квитанцією про сплату судового збору». В додатках до цього листа прикріплена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , в якій позивач, оскільки будинку вже немає, просить визнати за ним право на відшкодування шкоди, заподіяної незаконним знесенням будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також в порядку спадкування за законом, визнати за ним право власності на дворові споруди, а саме: сарай, погріб, криницю, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена позовна заява подана без кваліфікованого електронного підпису позивача (т. 1 а.с. 223-227).

26 вересня 2023 року на офіційну електронну адресу суду надійшов лист аналогічного змісту з аналогічною позовною заявою, яка підписана кваліфікованим електронним підписом позивача(т. 1 а.с. 227-233).

Суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву в новій редакції, з посиланням на те, що позивач фактично змінив предмет та підставу позову, що можливо лише до закінчення підготовчого засідання.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов і просив його задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат Костенко О.М., заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Зазначив, що наданий позивачем договір купівлі-продажу не містить адреси будинку, не посвідчений нотаріально, а тому відповідно до ст. 227 ЦК УРСР є недійсним. Позивач чи відповідач ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно за адресою: АДРЕСА_1 до нотаріуса не зверталися та офіційно їм відмовлено не було. Тому позов є передчасним. Щодо відповідачів, то зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є неналежними відповідачами. Належними відповідачами у цій справі є інші спадкоємці або орган місцевої влади. Якщо позов пред`явлено до неналежного відповідача, то суд має відмовити в позові. Всі відеозаписи, надані позивачем не є достатніми доказами, оскільки не прив`язані до адреси АДРЕСА_1 . Хата була стара, понад 60 років, а тому могла й сама розвалитись. Також, представник відповідачів зазначив, що понесені судові витрати вони хочуть покласти на позивача, повний розрахунок судових витрат буде надано відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішенням Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - відмовлено. Повний текст рішення виготовлено 12 жовтня 2023 року (т. 2 а.с. 12-21).

Не погоджуючись із рішенням районного суду, 30 листопада 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове в межах позовних вимог, судові витрати покласти на відповідачів (т. 2 а.с. 41-44, 66-75).

На обґрунтування скарги зазначив, що суд першої інстанції навів норми законодавства та правові позиції суду касаційної інстанції проте не врахував фактичних обставин справи, зокрема, що нотаріус не прийняла заяву від позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину стосовно будинку, а повернувши оригінал договору купівлі-продажу будинку роз`яснила, що необхідно звертатись до суду. При цьому, судом не враховано пояснень позивача, що будинок розібраний, а тому немає можливості отримати дані з БТІ, а відтак за відсутності постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові, оскільки таку відмову у вчиненні нотаріальної дії позивач отримав 28 листопада 2023 року. Крім того, в порушення норм процесуального права, суд першої інстанції відмовив в клопотанні виїхати і оглянути дворові споруди та територію за адресою: АДРЕСА_1 , відмовив у визнанні явки відповідачів обов`язковою, витребував з власної ініціативи спадкову справу, необґрунтовано вказавши що за клопотанням позивача.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 грудня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді Верланов С.М., судді, які входять до складу колегії: Невідома Т.О., Нежура В.А. (т. 2 а.с. 54).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали апеляційного суду (т. 2 а.с. 58-59).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 січня 2024 року виправлено допущену описку в описовій частині ухвали судді Київського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме: визнано правильним належний до сплати розмір судового збору за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року в сумі 1 560 грн. 00 коп. замість сплати судового збору за одну вимогу немайнового характеру (зобов`язання усунути перешкоди у користуванні дворовими спорудами) у сумі 1 488 грн. 60 коп. Продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків, вказаних в ухвалі Київського апеляційного суду від 22 грудня 2023 року, на п`ять днів з дня вручення цієї ухвали (т. 2 а.с. 63-64).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року (т. 2 а.с. 76-78).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 83-84).

15 травня 2024 року до апеляційного суду надійшов відзив представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Костенко О.М. в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Просив стягнути з позивача на користь відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. До відзиву додав клопотання про поновлення строку на його подання посилався на несвоєчасне отримання копії апеляційної скарги позивача (т. 2 а.с. 107-167).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 490/06.1-01/24 від 03 липня 2024 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Верланова С.М. у розгляді судової справи № 365/480/22 (22-ц/824/4356/2024) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (т. 2 а.с. 192).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2024 року дану справу було призначено: головуючий суддя - Левенець Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 2 а.с. 193).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2024року прийнято до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року у складі судді Кучерявої Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні Київського апеляційного суду (м. Київ, вул. Солом`янська,2-А) на 26 вересня 2024року о 12 годині 20 хвилин(а.с. 197).

19 вересня 2024 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М., яка була задоволена ухвалою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2024 року (т. 2 а.с. 212-213, 215-216).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 вересня 2024 року здійснено заміну суддів Борисової О.В. і Ратнікової В.М., визначено суддів, які входять до складу колегії для розгляду вказаної справи суддів Рейнарт І.М. і Ящук Т.І. (т. 2 а.с. 217-218).

За отриманими до апеляційного суду паспортними даними правильне зазначення прізвища відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 189).

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази. Так, представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Костенко О.М. про розгляд справи апеляційним судом 07 листопада 2024 року був сповіщений 15 жовтня 2024 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду. Відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про розгляд справи апеляційним судом 07 листопада 2024 року були сповіщені 10 жовтня 2024 року і 18 жовтня 2024 року, відповідно кожний окремо, про що є відмітки працівників пошти про вручення адресатам особисто під розписку поштової судової повістки-повідомлення. Повідомлення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (т. 2 а.с. 205-211, 220-225).

07 листопада 2024 року від представника відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката Костенко О.М. надійшли письмові заяви про відкладення розгляду справи і про розгляд справи за відсутності сторони відповідачів (т. 2 а.с. 225-234б).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

При цьому, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи призначеної на 26 вересня 2024 року, повторно сповістивши учасників справи та забезпечивши реалізацію процесуальних прав сторін по справі висловити доводи і заперечення з приводу суті спору між сторонами (т. 2 а.с. 219).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 вересня 1988 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 склали договір купівлі-продажу, в якому зазначено, що « ОСОБА_5 купує цей будинок, який належав ОСОБА_7 на основі запису в погосподарській книзі В. Крупільської с/Ради народних депутатів, особовий рахунок № НОМЕР_1 », «продаж цей вчинено за 500 карбованців, які ОСОБА_5 уплатила ОСОБА_7 . Повна страхова оцінка будинку становить 3322. Продавець ОСОБА_7 свідчить, що даний будинок в спорі і заборгованості не перебуває. Всі витрати цього договору платить ОСОБА_5 . Зміст ст. 226 Цивільного Кодексу УРСР сторонам роз`яснено», «цей договір складено в двох примірниках, один з яких залишається в справах виконавчого комітету, а другий, що має силу оригіналу, видається на руки покупцеві ОСОБА_5 ». На Договорі перед підписом сторін договору зазначено «одержано держмито 102 крб. 16 коп. Зареєстровано № 10». Вказаний Договір не містить зазначення посадової особи та (або) її прізвища (підпису) Великокрупільської сільської Ради народних депутатів Згурівського району Київської області УРСР, яка б посвідчувала та (або) зареєструвала вказаний Договір (т. 1 а.с. 5, 111).

З витягу з погосподарської книги (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) вбачається, що житловий будинок в с. В. Крупіль, 1920 року побудови, загальною площею 45 кв.м., інші будівлі - сарай 1970 року побудови. Голова сім`ї ОСОБА_7 . В подальшому, запис « ОСОБА_7 » було закреслено та надписано « ОСОБА_5 » (т. 1 а.с. 112-114, 138-139).

В матеріалах справи містяться копії страхових квитанцій від 19.08.1995 року та 17.07.1996 року про сплату страхових внесків ОСОБА_5 , ОСОБА_13 . У квитанції за 19.08.1995 об`єкт страхування не визначений, у квитанції за 17.07.1996 зазначено «за особовим рахунком № НОМЕР_1 » (т. 1 а.с. 115, 116).

Позивачем надана копія свідоцтва про добровільне страхування майна від 19.04.1997, відповідно до якого ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_1 , уклала договір страхування житлового будинку, господарських приміщень (т. 1 а.с. 117), а також копія страхового свідоцтва про комплексне страхування будівель та домашнього майна громадян від 12.04.1998 (поновлений), виданого страхувальнику ОСОБА_5 , яка проживає в АДРЕСА_1 , в тому, що на умовах Правил добровільного комплексного страхування будівель та домашнього майна громадян за єдиним страховим свідоцтвом, від 2 листопада 1995 р. № 46, застраховані будівлі та домашнє майно, що в них знаходиться (т. 1 а.с. 6, 117, 118).

26 січня 1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб, зареєстрований у м. Києві Дніпровським в/ЗАГС, актовий запис № 163. Прізвище чоловіка після укладення шлюбу - ОСОБА_1 , дружини - ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 7).

У судовому засіданні районного суду було досліджено відеозапис та письмовий коментар до нього, надані позивачем, де відтворені події, які відбувалися у 1998-1999 роках на подвір`ї та у хаті, яка, з пояснень позивача, знаходиться у АДРЕСА_1 . (т. 1 а.с. 107-110, 141 т. 2 а.с. 1 -11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла (т. 1 а.с. 8).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за законом на все її майно. У П`ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі 06.10.2022 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 заведена спадкова справа № 1090/2022, завірені копії матеріалів спадкової справи витребувані районним судом та долучені до матеріалів цивільної справи (т. 1 а.с. 145-164).

З копії спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулися чоловік померлої - ОСОБА_1 (позивач у справі) та дочка померлої - ОСОБА_2 (відповідач у справі), які є спадкоємцями першої черги за законом.

У позовній заяві позивач ОСОБА_16 зазначав, що нотаріус не прийняла від нього заяву на прийняття спадщини на спірний будинок, оскільки немає відповідного документа БТІ, а також не вказана адреса будинку та рекомендував звернутися до суду. В матеріалах спадкової справи наявна копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.09.1988 року, проте спадкова справа не містить будь-яких заяв ОСОБА_1 чи ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину на спірне нерухоме майно, та, відповідно, не містить відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на це майно.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України (тут і далі у редакції, чинній на час прийняття спадщини) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців (ч. 2 ст. 1297 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19 (провадження 61-16069св20).

Посилання апелянта на те, що 09 листопада 2023 року, тобто після ухвалення оскаржуваного рішення районного суду від 02 жовтня 2023 року, він звернувся до нотаріуса і 28 листопада 2023 року постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Сабадаш О.В., позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Згурівська територіальна громада, с. Великий Крупіль, не може бути визнано підставою для скасування оскаржуваного рішення районного суду з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, оскільки такий доказ є новим доказом, створеним після ухвалення оскаржуваного рішенні, а тому, не був і не міг бути поданий до районного суду (т. 2 а.с. 70-73).

Разом з тим, посилання районного суду на постанову Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, в якій суд касаційної інстанції констатував, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку, свідчить про помилкове її застосування, оскільки Верховний Суд задовольнивши позовні вимоги встановив інші фактичні обставини, як не є тотожними обставинам у цій справі.

31 серпня 2023 року і 26 вересня 2023 року на офіційну електронну адресу районного суду надійшов лист, в якому вказано «Відправляю остаточну позовну заяву, яка помилково не була вислана разом з квитанцією про сплату судового збору». В додатках до цього листа прикріплена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , в якій позивач, оскільки будинку вже немає, просить визнати за ним право на відшкодування шкоди, заподіяної незаконним знесенням будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також в порядку спадкування за законом, визнати за ним право власності на дворові споруди, а саме: сарай, погріб, криницю, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена позовна заява подана без кваліфікованого електронного підпису позивача (т. 1 а.с. 223-233).

Суд першої інстанції залишив без розгляду позовну заяву в новій редакції, з посиланням на те, що позивач фактично змінив предмет та підставу позову, що можливо лише до закінчення підготовчого засідання.

З огляду на положення частини шостої ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції не вправі переглядати позовні вимоги, які не були предметом розгляду районним судом.

Уточнивши позовні вимоги, які були предметом розгляду судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 просив в порядку спадкування за законом, визнати за ним право власності на будинок та інші дворові споруди, що за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, за змістом позовної заяви позивач зазначав про наявність господарський будівель та споруд: криниця, погріб, сарай та інше, не зазначивши їх розмір (площу), місце розташування, характеристики, тощо (т. 1 а.с. 18-21).

Проте, за змістом вказаної заяви позивач зазначив і в суді апеляційної інстанції підтвердив, що вищевказаного спірного будинку 1920 року побудови за вказаною адресою немає та він розібраний (знесений) про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 1 а.с. 20 т. 2 а.с. 235).

Поряд з цим, відсутність вищевказаного будинку право власності на який просив визнати позивач ОСОБА_1 в порядку спадкування, позбавляє суд можливості визнати в судовому порядку право власності на житловий будинок, який розібраний (знесений).

При цьому, колегія суддів зауважила, що будь-яких об`єктивних доказів (технічного паспорту БТІ або висновку товарознавчого, будівельно-технічного, землевпорядного експертного дослідження) наявності (відсутності) спірного будинку та господарських споруд за вищевказаною адресою позивач до суду не надав, клопотань про призначення судової експертизи в суді апеляційної інстанції не заявив. На запитання колегії суддів апелянт ОСОБА_1 повідомив, що місцем розташування спірного будинку із господарськими будівлями і спорудами є земельна ділянка за вищевказаною адресою площею 0.65 га., проте доказів відведення такої земельної ділянки із зазначеною площею та (або) належності такої земельної ділянки на праві власності (користування) до суду не надав і не повідомив, що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (т. 2 а.с. 235).

Доводи апелянта, що вказаний будинок із господарськими спорудами був розташований на земельній ділянці площею 0,65 га будь-якими об`єктивними доказами по справі не підтверджені, а відтак є припущеннями.

Посилання апелянта ОСОБА_1 надані до районного суду аматорський відеозапис та письмовий коментар до нього, де позивачем відтворені події, які відбувалися у 1998-1999 роках на подвір`ї та у хаті, яка, з пояснень позивача, знаходиться у АДРЕСА_1 не можуть бути визнані належними і допустимими доказами по справі, оскільки не містять відомостей щодо адреси, характеристик об`єкту спірного майна (т. 1 а.с. 107-110, 141 т. 2 а.с. 1 -11).

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Щодо заявлених позовних вимог до ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

У позовній заяві позивач зазначив відповідачів ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , зазначивши, що вказані особи проживають за адресою АДРЕСА_2 . При цьому, доводів і обґрунтувань порушення права позивача ОСОБА_1 на набуття права на спадщину з боку вказаних відповідачів, позивач не зазначав.

Під час розгляду справи судом за отриманими паспортними даними було встановлено правильне зазначення прізвища відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 2 а.с. 189).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Відповідних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 570/3439/16-ц від 12 грудня 2018 року (п. 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) зазначено, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Тобто у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 311/300/19 (провадження № 61-21022св19).

У справі, що переглядається, встановлено, що крім позивача ОСОБА_1 , який є спадкоємцем після смерті дружини ОСОБА_5 , заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори подала її донька - ОСОБА_2 , яка проти позову не заперечувала.

Колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є належними відповідачами за вимогами позивача про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Позовні вимоги про зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відшкодувати шкоду завдану пошкодженням (знесенням) житлового будинку за вищевказаною адресою не були предметом розгляду у цій справі в межах заявлених і розглянутих судом позовних вимог.

З огляду на те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у задоволенні позову має бути відмовлено саме з цих підстав.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо судового збору.

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Поряд з цим, у відзиві на апеляційну скаргу заявлено про стягнення з позивача на користь відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На обґрунтування понесених витрат, надано Договори про надання правничої допомоги від 03 травня 2024 року з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , кожним окремо, за п. 2.3 вищевказаних Договорів визначено винагороду адвоката в розмірі 3 000 грн., Акти приймання-передачі наданих послуг від 08 травня 2024 року, рахунки - фактури від 08 травня 2024 року № 08/1 і № 08/2, квитанції про сплату відповідачами грошей за договорами про надання правничої допомоги, докази направлення цих матеріалів понесених витрат на правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 140-164).

Позивач ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції заперечував проти відповідних доводів відповідачів.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , кожного, по 1 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. При цьому, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не повідомляли до суду РНОКПП відповідачів, їх представник - адвокат Костенко О.М. зазначав такий як невідомий

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Згурівського районного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП - невідомий) - 1 500 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП - невідомий) - 1 500 грн. витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 08 листопада 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Г.М. Кирилюк

І.М. Рейнарт