КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4723/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Висіцької Ірини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року у складі судді Петренко Н.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Корольчук Ольга Сергіївна про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визнання права власності на частку майна, набутого за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом у якому просила: встановити факт проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з вересня 2016 року по 22 липня 2022 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частину вказаної квартири.

Позовом обґрунтовано тим, що 22.07.2022р. на території смт. Лазурне Херсонської області у віці 38 років помер її цивільний чоловік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У період проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю не перебувала в іншому зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_4 також не перебував у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року.

У червні 2016 року позивач разом з донькою від першого шлюбу відпочивала в смт. Лазурне Херсонської області, де і познайомилась з померлим ОСОБА_4 . У вересні 2016 року він переїхав до неї у м. Київ і вони почали проживати разом, як одна сім`я, у квартирі за адресою АДРЕСА_2 . З того часу проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні притаманні подружжю права та обов`язки, підтримували подружні стосунки, вели спільне домашнє господарство та мали єдиний сімейний бюджет, здійснювали спільні витрати, купували майно в інтересах сім`ї та спільно виховували доньку позивача.

За час спільного проживання з померлим ОСОБА_4 внаслідок спільної праці за спільні кошти 08 грудня 2018 року було придбано нерухоме майно - однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначену квартиру придбали за спільно зроблені та накопичені кошти, однак з метою зменшення витрат на оформлення всіх документів, податків і зборів порадившись, вирішили оформити квартиру лише на померлого ОСОБА_4 . Після придбання квартири разом з ОСОБА_4 робили ремонт, купували меблі та техніку, речі домашнього вжитку. Закінчивши ремонт, навесні 2019р. переїхали жити у свою квартиру. Відразу після переїзду перевели доньку позивача у школу № НОМЕР_1 , яка знаходиться територіально значно ближче до дому. ОСОБА_4 хворів, витрати на його медичне обстеження та лікування несла позивач, як дружина. Після смерті ОСОБА_4 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Висіцька І.В. в інтересах ОСОБА_1 не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його необґрунтованим, просить скасувати його скасувати та ухвалити нове яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги вказано, що висновки суду першої інстанції є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Зазначено, що обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні даному визначенню.

Вказано, що з метою підтвердження факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини скаржниця надала суду першої інстанції належні, достатні та допустимі докази, зокрема:

спільні фотознімки та відеозаписи, починаючи з червня 2016 року;

акт обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_3 , складений майстром житлово-експлуатаційної дільниці №4 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», за яким було встановлено, що ОСОБА_1 та її донька - ОСОБА_5 , дійсно проживали з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_4 до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначений факт також підтвердили свідки, сусіди ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , шляхом проставлення своїх підписів на акті.

спільні квитки на потяг до м. Херсон, квитки на автобус до смт. Лазурне, які підтверджують спільні поїздки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у відпустку до смт. Лазурне та з метою провідати батька ОСОБА_9 - ОСОБА_2

довідку середньої загальної школи №222 від 31 серпня 2022 року №01-26/93, з якої вбачається, що донька ОСОБА_1 саме з червня 2019 року, після переїзду скаржника та померлого ОСОБА_4 в їх спільну квартиру, була переведена та почала відвідувати більш наближений навчальний заклад до їхнього дому.

консультаційний висновок спеціаліста від 26 листопада 2020 року та медичну карту амбулаторного хворого ОСОБА_4 №012091/2020 від 26 листопада 2020 року.

рахунки, квитанції та виписки з банківських рахунків ОСОБА_1 , відкритих а АТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово перераховувала та досі перераховує кошти батьку ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , а також поповнювала та поповнює йому мобільний зв`язок за номером телефону: НОМЕР_2 ; понесла усі витрати на поховання її «цивільного» чоловіка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі свого банківського рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 на зазначені витрати перерахувала ОСОБА_2 10 025 грн 06 коп.

чеки, квитанції, видаткові накладні з яких вбачається, що ОСОБА_1 спільно з ОСОБА_4 як за готівку, так і за безготівковим розрахунком, придбавали речі домашнього вжитку, побутову техніку, зокрема пральну машину, купували будівельні та оздоблювальні матеріали, які були їм необхідні для ремонту їхньої квартири;

договори та інші документи на надання комунальних послуг, зокрема акт приймання на абонентський облік води, за адресою: АДРЕСА_3 в магазинах «Епіцентр К», «Технополіс», «Леруа Мерлен Україна»;

скріншоти особистої переписки;

розписку від 04 грудня 2018 року, з якої вбачається, що з метою придбання спірної квартири ОСОБА_1 вимушена була взяти у ОСОБА_10 в борг кошти у розмірі 10 000 дол США.

Крім того, факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу було підтверджено показаннями свідків, які були допитані в судовому засіданні - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 .

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Богатиренко О.В. в інтересах ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Вважає, апеляційну скаргу надуманою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції правомірним та обґрунтованим.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер відповідач ОСОБА_2 (а.с. 141 т.4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 березня 2024 року зупинено апеляційне провадження у справі до вступу правонаступників померлого ОСОБА_2 (а.с. 203 т. 4).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 червня 2024 року поновлено провадження по справі (а.с. 229 т.4).

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 30 жовтня 2024 року проведено заміну сторони спору - померлого ОСОБА_2 на правонаступницю ОСОБА_3 , яка є відповідачкою по справі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представниця адвокат Мудровська К.Ю. просила апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_3 в інтересах якої діє законна представниця ОСОБА_13 , а також адвокат Богатиренко О.В., просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належно, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за даної явки сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Зі справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Херсон помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 18-22 т.1).

14 листопада 2022 року ОСОБА_1 , як цивільна дружина подала заяву до приватного нотаріуса КМНО Корольчук О.С. про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17 т.1).

Постановою приватного нотаріуса КМНО Корольчук О.С. від 15 листопада 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частину у спільному майні подружжя на квартиру АДРЕСА_4 після смерті її цивільного чоловіка з яким вона проживала з однією з 2016 року гр. ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та порадила звернутися до суду за визнанням факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу або за визнанням права власності на частку у спільному майні (а.с. 15 т.1).

Убачається, що ОСОБА_4 12 жовтня 2007 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 та взяла прізвище ОСОБА_2 (а.с. 32 т.1).

27 лютого 2008 року та від вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_16 (а.с. 33, т. 1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2018 року шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2007 року Міським ВДРАЦС ГУЮ у Херсонській області за актовим записом № 990 між ОСОБА_4 та ОСОБА_17 розірвано, та останньою змінено прізвище на ОСОБА_14 (а.с. 35-36 т.1).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності 08 грудня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу квартири від померлий ОСОБА_4 за життя придбав квартиру АДРЕСА_4 (а.с. 37 т.1, 255-257 т.3).

Відповідно до п.11 договору купівлі-продажу квартири покупець ( ОСОБА_4 ) на час його укладення в шлюбі або фактичних шлюбних стосунках не перебуває та набуває квартиру в особисту приватну власність (а.с. 256 т.3).

Отже, у договорі померлим ОСОБА_4 засвідчено, що квартиру придбаває особисту власність, остільки на час укладення договору у шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах не перебуває.

З акту начальника ЖЕД № 4 від 05 грудня 2022 року зі слів сусідів встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , дійсно проживали з ОСОБА_4 , у квартирі АДРЕСА_4 , аж до самої смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 197 т.1).

Таким чином, зазначений акт складено після смерті ОСОБА_4 та не підтверджує заявлені у справі вимоги.

Також 09 березня 2023 року до приватного нотаріусу КМНО Корольчук О.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 зверталася також його неповнолітня донька ОСОБА_3 (а.с. 216 т.3).

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

Згідно з частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16 (провадження № 61-21748св18).

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Колегія суддів вважає, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з вересня 2016 року по 22 липня 2022 року, оскільки надані позивачем світлини (фотографії), на яких зображено спільний відпочинок сторін, показання свідків, самі по собі без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між ними склалися та мали місце з вересня 2016 року по 22 липня 2022 року усталені відносини, які притаманні подружжю.

При цьому як було встановлено судом, що з 12 липня 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 померлий ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_14 (а.с. 32, 35-36 т.1).

Більше того, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 28 листопада 2018 року ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 було продано квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . За домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 532 524 грн 24 коп (а.с. 249-252 т.3).

Даючи пояснення в суді апеляційної інстанції правонаступник померлого відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначала, за життя її дід,- інший співвласник квартири, яка знаходилася у м. Херсон, повідомив її, що всі грошові кошти, за отриману квартиру він віддав померлому сину (батьку відповідачки), за які і було ним придбано у м. Києві спірну квартиру.

Як уже було встановлено, 08 грудня 2018 року ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_4 . Вказана квартира була придбана за 562 568 грн (а.с. 255-258 т.3) й у договорі купівлі-продажу квартири ОСОБА_4 зазначив, що на час його укладення в шлюбі або фактичних шлюбних стосунках не перебуває та набуває квартиру в особисту приватну власність (а.с. 256 т.3).

Отже спірна квартира, що знаходиться у м. Києві, була придбана за кошти від продажу квартири в м. Херсон та була його особистою приватною власністю.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 , як про встановлення факту проживання однією сім`єю без зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4 та похідних вимог про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 право власності на частину вказаної квартири.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав до задоволення позову, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Висіцької Ірини Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 листопад 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: