Справа № 226/1979/23
ЄУН № 226/1979/23
Провадження №2/226/565/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Клепка Л.І.,

при секретарі Філіпповській Т.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трун Ольга Валентинівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трун О.В., звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування вимог зазначив, що позивач перебував у трудових стосунках з відповідачем. 16.11.2014 позивач звільнився з ТОВ «Краснолиманське» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач в порушення вимог ст.116 КЗпП України не здійснив з ним повного та остаточного розрахунку, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх трудових прав. Рішенням Димитровського міського суду від 28.06.2023 з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість з заробітної плати в розмірі 14520,80 грн. 22.08.2023 судове рішення виконано в повному обсязі у примусовому порядку. У зв`язку проведенням з ним несвоєчасного розрахунку при звільненні позивач відповідно до ст.117 КЗпП України просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 04.06.2023 - дня отримання відповідачем позовної заяви про стягнення з нього на його користь заборгованості з заробітної плати по 22.08.2023 - день виконання судового рішення, розрахунок якого він позбавлений можливості зробити у зв`язку з ненаданням відповідачем довідки про середньоденну заробітну плату позивача.

Розгляд справи здійснюється у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким заявлені позивачем вимоги не визнає. Звертає увагу, що після початку збройної військової агресії РФ проти України вугледобувна галузь переживає глибоку кризу, але заробітна плата працюючим робітникам сплачується і сплачуються податки до бюджету, незважаючи на ризики господарської діяльності під час воєнного стану. Дії позивача на звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вважає такими, що направлені на незаконне збагачення за рахунок підприємства та порушення інтересів працюючих робітників. В разі, якщо суд дійде висновку про задоволення позову, просить врахувати практику Верховного Суду щодо зменшення розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, з врахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 01.02.2010 по 16.11.2014 перебував у трудових відносинах з відповідачем. Був звільнений з роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням, про що внесено запис в його трудову книжку наказом №39/к від 08.02.2021(а.с.9). З 26.11.2014 прийнятий на роботу в ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (а.с.10).

Рішенням Димитровського міського суду від 28.06.2023 з відповідача на користь позивача була стягнута невиплачена йому при звільненні заборгованість з заробітної плати в розмірі 14520,80 грн (а.с.11-12).

Згідно наданої позивачем виписки з карткового рахунку, вказана сума була йому перерахована відповідачем 22.08.2023 (а.с.14 зв.).

Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються нормами трудового законодавства.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно до ст.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Як слідує з досліджених судом доказів, не спростованих відповідачем, з вимогою про здійснення розрахунку позивач вперше звернувся до відповідача шляхом направлення йому через електронний кабінет користувача ЄСІТС позовної заяви про стягнення невиплачених йому при звільненні сум 04.06.2023. Отже, період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має визначатися з наступного дня після отримання відповідачем позовної заяви про стягнення заборгованості по заробітній платі до фактичної виплати заробітної плати, тобто до 22.08.2023, коли заборгованість з заробітної плати, стягнута за рішенням суду, була повністю виплачена позивачу.

До такого висновку суд прийшов з огляду на правову позицію, викладену у постанови Верховного Суду від 27.01.2020 по справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18), яку суд згідно із ч.4 ст.263 ЦПК враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Як зазначено в цьому рішенні, час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту, коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Таким чином, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2023 по 22.08.2023, виходячи з 56 робочих днів.

Згідно довідки відповідача від 27.11.2023 №442, середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідачем згідно Постанови КМУ №100 від 08.02.1995, складає 492,87 грн (а.с.34 зв.). Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 27600,72 грн. (492,87 грн. х56 днів).

Згідно рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року (справа № 1-11/2012), одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними із нею.

Так як оцінка втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру, суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Приймаючи до уваги наведене та встановлені обставини справи, згідно яких, звільнившись з роботи в листопаді 2014 року, з питанням стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 14520,80 грн позивач вперше звернувся до відповідача лише 04.06.2023, подавши до нього позов через підсистему «Електронний суд», і вказана заборгованість була повністю сплачена позивачу 22.08.2023, суд вважає за доцільне зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку, до суми заборгованості підприємства перед позивачем по заробітній платі, а саме до 14520,80 грн, що буде достатньою сатисфакцією позивачу та сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника і додержанням принципів справедливості, а також співмірності у трудових відносинах.

Таким чином, вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання судового збору, суд вважає за необхідне, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним при зверненні до суду витрати за сплату судового пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 564,82 грн.

Керуючись ст.ст.2,5,12,13,141,259,263-265,274,352,354,355 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське", юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Прорізна 12-а, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14 520 (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять) грн 80 коп без утримання всіх обов`язкових платежів та зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Краснолиманське" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 564 (п`ятсот шістдесят чотири) грн 82 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.І.Клепка