ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9901/24 Справа № 201/6067/24 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів (суддя першої інстанції Ткаченко Н.В.),

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2024 року позивачка ОСОБА_3 звернулась о Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2019 року у справі № 201/7979/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_4 , з твердої грошової суми у розмірі 2000 грн. на частку від доходу (заробітку), що дорівнює , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2019р. по цивільній справі № 201/7979/18 з 2000 грн. (двох тисяч грн.) щомісячно на частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів в новому розмірі від дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Видано виконавчий лист, на підставі даного рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері ОСОБА_3 , починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили.

Відкликано виконавчий лист по цивільній справі №201/7979/18, виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2019р. по цивільній справі № 201/7979/18 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. (двох тисяч грн.) щомісячно, починаючи стягнення з 23 липня 2018р., до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу. в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без належного з`ясування обставин справи.

Скаргу мотивує тим, що на момент розгляду позовної заяви та прийняття рішення судом відповідач ОСОБА_1 , має правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин , та внесений до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин.

Також вказує, що позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження зміни фактичних обставин, які потребували б збільшення розміру аліментів у спосіб зміни стягнення аліментів.

ОСОБА_2 просила рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Визначення способу стягнення аліментів є прерогативою отримувача аліментів. Вказане не потребує доведенню. В той же час, апеляційна скарга не містить доводів відповідача щодо його незгоди із розміром частки аліментів на дитину, визначеного судом першої інстанції. Заявляючи про недоведеність обставин з боку позивача, представник відповідача, при цьому, не заперечував, що майновий стан відповідача змінився у зв`язку зі вступом на службу до Збройних Сил України та його дохід (грошове забезпечення) є стабільним.

ОСОБА_5 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги просила її задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги, стосовно неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін.

У рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Гурепка проти України (№ 2)» (заява № 38789/04) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішенні від 13 грудня 2011 року у справі «Трудов проти Росії» (заява № 43330/09) ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У частині восьмій статті 128 ЦПК України зазначено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначив, що відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Апеляційний суд в оцінці висновку суду першої інстанції про повідомлення відповідачів про розгляд справи у суді першої інстанції врахував приписи частини восьмої статті 128 ЦПК України та дійшов висновку, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про такі причини повернення, як «за закінченням терміну зберігання», не є підтвердженням відмови названої сторони від одержання судової повістки чи про відсутність учасника справи за адресою, повідомленою суду, а отже, не свідчить про повідомлення такого учасника справи про судове засідання.

В оцінці спірних правовідносин суд зобов`язаний врахувати правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Доказів на підтвердження вжиття судом першої інстанції інших заходів з метою виклику в судове засідання відповідачів матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що в ній наявні поштові конверти, які були направлені за адресою відповідача, АДРЕСА_1 , однак були повернуті «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 37, 60-61), тобто у даному випадку повернутий поштовий конверт за зворотною адресою із даною причиною не є належним повідомлення учасника справи.

Оскільки представник відповідач в апеляційній скарзі зазначає як довід апеляційної скарги, що справа була розглянута без його належного повідомлення, що є порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази за принципами ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач (а.с. № 16).

Згідно довідки № 1282 від 22.02.2023р. про склад зареєстрований осіб, малолітня донька від дня народження зареєстрована за однією тією ж адресою, що і позивачка (а.с. № 21).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2019р. по цивільній справі № 201/7979/19 з ОСОБА_1 було стягнуто на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. (двох тисяч грн.) щомісяця, починаючи стягнення з 23 листопада 2018р., до досягнення дитиною повноліття (а.с. № 17-19).

Ухвалою суду від 02.08.2019р. в рішення суду виправлено описку щодо номеру справи, а саме замість невірно зазначеного - № 201/7979/19 зазначено вірний - № 201/7979/18 (а.с. № 20).

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2019р. по цивільній справі № 201/7979/18 видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, ВП № 74927565 (а.с. № 23-24, 25).

Представник позивачки по тексту позову зазначав, що розмір стягнутих рішенням суду у 2019р. аліментів на малолітню доньку сторін, який дорівнює 2000 грн. щомісячно, більше не відповідає реальним затратам на утримання дитини, бо з того часу минуло 5 років.

Відповідно до сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7/253/33 від 16.01.2023р. солдат ОСОБА_1 у ході бою з ворогом зник безвісті (а.с. № 22).

Судом ця інформація перевірена та станом на 03.06.2024р. інформація актуальна (солдат ОСОБА_1 є таким, що зник безвісті 26.12.2022р.), відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.06.2024р. (а.с. № 35).

Втім, ці обставини не позбавляють позивачку права на зміну способу стягнення аліментів з батька дитини ОСОБА_1 , оскільки він не помер та не оголошений померлим.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014р. у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України (в редакції від 03.07.2018р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Суд вважає, що змінити спосіб та розмір аліментів з суми 2000грн. щомісячно на аліменти у розмірі частки від всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% для встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є правом позивачки, яким вона скористалася, виходячи з того, що визначати спосіб стягнення аліментів (тверда грошова сума або в частці від доходу батька дитини) законодавець поклав на стягувача.

Крім того, ухвалюючи рішення на користь позивачки, судом враховано, що такий розмір аліментів, як частина, є розумним та справедливим, а також таким, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати доньці, а також таким, який відповідає реальним витратам на дитину та який не призведе до порушення прав та інтересів відповідача.

Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, змінити спосіб стягнення аліментів, який стягується з відповідача на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми у розмірі 2000 грн., на частину від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% для встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів в новому розмірі від дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Враховуючи, що позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів задоволено, суд вважає за можливе у зв`язку зі зміною розміру аліментів видати новий виконавчий лист та відкликати без подальшого виконання виконавчий лист по цивільній справі № 201/7979/18.

Що стосується аргументів апеляційної скарги ОСОБА_2 стосовно статусу ОСОБА_1 про безвісти зниклим.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до сповіщення сім'ї ІНФОРМАЦІЯ_3 № 7/253/33 від 16.01.2023р. солдат ОСОБА_1 у ході бою з ворогом зник безвісті (а.с. № 22).

Місцевим судом ця інформація перевірена та станом на 03.06.2024р. інформація актуальна (солдат ОСОБА_1 є таким, що зник безвісті 26.12.2022р.), відповідь ІНФОРМАЦІЯ_3 від 03.06.2024р. (а.с. № 35).

Закон України ««Про правовий статус осіб,зниклих безвісти за особливих обставин» №2505-VIIIвід 12.07.2018 покликаний визначити правовий статус осіб,зниклих безвісти за особливих обставин,та забезпечує правове регулювання суспільних відносин,пов`язаних із набуттям правового статусу осіб,зниклих безвісти за особливих обставин,з обліком,розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів хніх сімей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII від 12.07.2018, набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

Цивільна правоздатність особи це здатність мати цивільні права та обов`язки, яку мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. (ст.25 ЦК України).26.12.2022 року набув статус особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, однак, такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст.180 СК України, утримувати неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

В даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. N 884(надалі - Порядок).

Згідно п. 3 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.

Пункт 4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

Отже, за відповідачем ОСОБА_1 за місцем військової служби у ВЧ НОМЕР_2 зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення з яких здійснюється відрахування аліментів, тому доводи скарги стосовно цієї обставини не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року підлягає скасуванню, через порушенням судом норм процесуального, а позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів задоволенню.

Керуючись статтями 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2019р. по цивільній справі № 201/7979/18 з 2000 грн. (двох тисяч грн.) щомісячно на частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів в новому розмірі від дня набрання цим рішенням суду законної сили.

Видати виконавчий лист, на підставі даного рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею повноліття, у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягуючи аліменти на користь матері ОСОБА_3 , починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду законної сили.

Відкликати виконавчий лист по цивільній справі № 201/7979/18, виданий на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.07.2019р. по цивільній справі № 201/7979/18 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. (двох тисяч грн.) щомісячно, починаючи стягнення з 23 липня 2018р., до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 9 грудня 2024 року.

Головуючи суддя О. В. Халаджи