У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В.Р., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ЕЛІТФІНАНС», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТФІНАНС»», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що заявником позовна заява до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З вказаних підстав виникла необхідність забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, так як невжиття такого заходу може ускладнити виконання майбутнього рішення та призвести до порушення її прав та законних інтересів, а саме у разі не вжиття заходів забезпечення позову, в разі задоволення її позову, рішення суду неможливо буде виконати, оскільки, незаконний виконавчий напис вже може бути виконаний в примусовому порядку.

Заявник зазначає, що в теперішній час відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2021 року, копією постанови про арешт коштів боржника від 01.02.2022р., копією постанови про передачу виконавчого провадження від 27.11.2023р.., копією постанови про прийняття виконавчого провадження від 27.11.2023р. та копією постанови приватного виконавця про арешт коштів, що були винесені приватними виконавцями.

За таких обставин, є підстави для забезпечення позову на час розгляду цивільної справи і вирішення позову по суті.

При обґрунтуванні заяви ОСОБА_1 , покликається на положення ч.1 ст. 149, п.п. 6 ч.1 ст. 150, ч.3 ст. 150,п.6 ч.1 ст. 151 ЦПК України, п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, заявник просить суд: винести ухвалу про зупинення примусового стягнення за виконавчим написом від 09 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, що зареєстрований в реєстрі за №125919 про стягнення з заявника за період з 23 лютого 2021року по 03 червня 2021 року включно на загальну суму у розмірі 30321 гривня 77 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС"; витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФШАНС» (03035, м. Київ, Солом`янська площа буд. 2) документи, що підтверджують право вимоги грошових коштів в рамках стягнення з неї заборгованості та право вимоги за кредитним договором, що був укладений між нею та товариством з AT «Альфа-Банк» № 501114056 від 20 лютого 2019 року та деталізований розрахунок заборгованості до вище вказаного договору.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд приходить до наступних висновків:

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає у тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні вживатися судом лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до наведених норм заява про зупинення виконання має бути мотивованою, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення, підтверджені певними доказами.

Слід зазначити, що позивач просить зупинити примусове стягнення за виконавчим написом від 09 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, що зареєстрований в реєстрі за №125919 про стягнення з неї за період з 23 лютого 2021року по 03 червня 2021 року включно на загальну суму у розмірі 30321 гривня 77 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС»».

Проте, як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову, жодного підтвердження того, що на даний момент відбувається стягнення коштів з позивача, суду не надано. До заяви про забезпечення додано лише постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.12.2021, постанову про арешт коштів боржника від 01.02.2022, постанову про передачу виконавчого провадження від 27.11.2023, постанову про прийняття виконавчого провадження від 27.11.2023, постанову про арешт коштів боржника від 27.11.2023.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

На переконання суду заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання виконавчого напису нотаріуса, не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання такого виконавчого напису, а встановити підстави для зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса без дослідження матеріалів справи та виконавчого провадження не можливо.

Метою забезпечення позову є нівелювання реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 03 квітня 2019 року по справі №211/129/18-ц, зазначено, що за змістом ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного та повного виконання рішення, зазначеного в документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначений виконавчим написом.

Заборона приватному виконавцю виконувати виконавчі дії з виконання виконавчого напису по суті є зупиненням виконання виконавчого напису.

Із змісту заяви та додатків до неї вбачається, що предметом спору є виконавчий напис від 09 червня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, що зареєстрований в реєстрі за №125919 про стягнення з неї за період з 23 лютого 2021року по 03 червня 2021 року включно на загальну суму у розмірі 30321 гривня 77 коп. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС»».

Постановою приватного виконавця відкрито виконавче провадження, з виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса виконавцем накладено арешт на кошти та майно позивача. Однак, заявником не надано доказів, що підтверджують проведення стягнення згідно оспорюваного виконавчого напису.

За таких обставин, враховуючи те, що заявник не обґрунтував наявність спору між ним та відповідачем з приводу стягнення сум за виконавчим написом нотаріуса, заява ґрунтується лише на обставинах про те, що вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості вважає таким, що не підлягає виконанню та те, що з нього проводиться стягнення за вказаним виконавчим написом, водночас, яким саме чином порушуються права позивача не повідомив та не вказав чи має позивач місце роботи та інші доходи, в якому розмірі з позивача стягнено суму коштів, а отже не доведено, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся до суду.

Щодо зупинення виконавчого провадження суд зазначає наступне:

При встановленні відповідності заходів слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Заборона державному/приватному виконавцю вчиняти будь-які виконавчі дії прямо обмежить права та обов`язки виконавця, які визначені у Закону України "Про виконавче провадження", а саме те, що виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом. Саме такий висновок викладено в постанові ВС №211/129/18-ц.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду та позиції Європейського суду з прав людини, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Окрім того, у заяві про забезпечення позову заявник просить суд:

Витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФШАНС» (03035, м. Київ, Солом`янська площа буд. 2) документи, що підтверджують право вимоги грошових коштів в рамках стягнення з мене заборгованості та право вимоги за кредитним договором, що був укладений між мною та товариством з AT «Альфа-Банк» № 501114056 від 20 лютого 2019 року та деталізований розрахунок заборгованості до вище вказаного договору.

Слід зауважити, що згідно ч.ч.1,2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Разом із тим, фактично із окремим клопотанням, про витребування доказів, заявник не зверталася. Звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявником заявлено клопотання про витребування, доказів.

Розглянувши вказане клопотання про витребування доказів, вивчивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

В силу положень ч.1 ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст.78 ЦПК України, яка регламентує допустимість доказів, установлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, відомостей щодо звернення до третьої особи чи відповідача по справі з відповідним запитом, матеріали справи не містять, про це не йдеться і в позовній заяві.

Тобто позивач, як сторона виконавчого провадження, маючи можливість звернутися до третьої особи для надання вказаних доказів, самостійно.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. 84 ЦПК України, у клопотанні про витребування доказів має бути зазначено вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Суд констатує, що клопотання про витребування доказів не містить підтвердження того, що позивач звертався із відповідним запитом додержавного виконавця та що йому було відмовлено у наданні запитуваних ним доказів.

Таким чином, оскільки до клопотання про витребування доказів не долучені відомості про неможливість отримання доказів самостійно та не надано відомостей про те, які ним вжито заходи для отримання доказів самостійно, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, що не перешкоджає повторному зверненню до суду з відповідним клопотанням у порядку передбаченому ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19,81,84, 149-154, 175, 177, 187, 274, 277, 279 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія «ЕЛІТФІНАНС», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович,Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,- відмовити.

У задоволенні клопотання заявника про витребування документів відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду, у частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош