П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 року місто Київ

справа № 362/3218/24

провадження № 22-ц/824/15258/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шумило Наталією Миколаївною,

на ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2024 року, постановлену у складі судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітню дитину,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітню дитину.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2024 року справу за позовом ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передано за підсудністю до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шумило Н.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про передачу справи за підсудністю.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підставою для постановлення оскаржуваної ухвали суду було те, що відповідачка ОСОБА_2 не зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . З відповіді № 626544 з Єдиного державного демографічного реєстру судом установлено, що останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачки є АДРЕСА_2 . При цьому, підстав які б згідно зі ст. 28 ЦПК України дозволили позивачеві обирати підсудність Васильківському міськрайонному суду Київської області, з урахуванням спору, який виник між сторонами, суд не вбачав.

Вважає такий висновок суду помилковим, оскільки при поданні позову до суду позивач ОСОБА_1 зазначив останню відому йому зареєстровану адресу місця проживання відповідачки. Окрім того, поряд з вимогою про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки, позивач просив суд стягнути на його користь аліменти на утримання малолітньої дитини.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 серпня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства,кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, суд першої інстанції виходив із того, що останнє відоме зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

Проте з такими висновками суду у повній мірі погодитися не можна, зважаючи на наступне.

Як убачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на малолітню дитину.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини не є основною та похідною, проте вони виникли із сімейних правовідносин щодо батьківських обов`язків, й на ці позовні вимоги не поширюються правила ч. 4 та ч. 5 ст. 188 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 одночасно ставить питання про стягнення аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини, що не суперечить вимогам цивільного процесуального законодавства. З огляду на характер цих вимог, їх взаємозв`язок пов`язаний з виконанням батьківських обов`язків, розглядаючи зазначені вимоги в одному провадженні, матиме можливість більш швидко та правильно вирішити спір з врахуванням інтересів малолітньої доньки сторін.

Зареєстрованим місце проживання позивача ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що відноситься до Великобугаївського старостинського округу Васильківської територіальної громади Обухівського району Київської області.

За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У той же час законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, частина перша статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Отже, за змістом наведеного можна дійти висновку, що не виключаючи можливість звернення позивача до суду за правилами загальної підсудності (за місцезнаходженням відповідача), альтернативна підсудність встановлює можливість звертатися до іншого суду з відповідним позовом, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обрати один із двох чи більше судів.

Таким чином, позови про стягнення аліментів можуть бути подані як за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача, так і за зареєстрованим місцем проживання (перебування) позивача за вибором останнього.

При цьому право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачу, а суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Ураховуючи те, що у даній справі цивільним процесуальним законодавством надано позивачу право обирати суд, до якого він має намір подати позовну заяву про стягнення аліментів, ОСОБА_1 скориставшись таким правом, звернувся до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Так, вимоги до позовної заяви встановлені у ст. 175 ЦПК України. Зокрема, у позовній заяві позивач зазначає місце свого проживання (перебування).

З дотриманням вимог ст. 175 ЦПК України у позовній заяві ОСОБА_1 зазначив адресу свого зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини восьмої статті 187 ЦПК України при відкритті провадження суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Суд першої інстанції скористався даними Єдиного державного демографічного реєстру з метою з`ясування місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 для застосування правил загальної підсудності.

Разом із тим, за наведених обставин у разі наявності у суду сумніву щодо підсудності даної справи Васильківському міськрайонному суду Київської області з урахуванням положень ч.1 ст. 28 ЦПК України суд також мав відправити запит до Єдиного демографічного реєстру щодо підтвердження місця реєстрації позивача ОСОБА_1 .

До позовної заяви позивачем ОСОБА_1 була додана фотокопія його паспорту, в якій на сторінці 11 міститься штамп про зареєстроване місце проживання, а також довідка про склад сім`ї, де міститься інформація про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що за територіальною підсудністю відноситься до юрисдикції Васильківському міськрайонному суду Київської області.

Вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав щодо передачі позовної заяви за підсудністю на розгляд до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа без достатніх та розумних причин не може бути позбавлена права на суд щодо своїх прав, інтересів, свобод та/або обов`язків, оскільки це становитиме порушення права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Суд не звернув уваги на те, що розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо передачі позовної заяви за підсудністю на розгляд до іншого суду є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до вимог статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Шумило Наталією Миколаївною,задовольнити.

Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 червня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус