Номер провадження: 22-ц/813/3697/24
Справа № 508/1022/23
Головуючий у першій інстанції Корсаненкова О.О.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко (Буждиганчук) Євдокія Юріївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між ним та АТ «БАНК ФОРВАРД» було укладено кредитний договір №200171997 за продуктом «Швидкі гроші», загальна сума кредиту 35 282, 00 грн.

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис №1066 від 30.01.2021 року, про стягнення з нього на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором № 200171997 від 01.11.2018 року у розмірі 23 958, 89 грн.

23 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. відкрито виконавче провадження №64614411 на підставі вказаного виконавчого напису. Нещодавно, позивачу стало відомо, що 03.06.2021 року постановою приватного виконавця звернуто стягнення на доходи боржника у виконавчому провадженні № 64614411.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням норм чинного законодавства, оскільки нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. за № 1066 від 30.01.2021 року, про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором в сумі 23 958, 89 грн. Також, просить стягнути з відповідача судові витраті.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

25 жовтня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшли пояснення щодо позову, в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначив, що нотаріусом за заявою AT «БАНК ФОРВАРД» було вчинено виконавчий напис. При вчиненні виконавчого напису нотаріусом відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року перевірено подачу відповідачем AT «БАНК ФОРВАРД» на обґрунтування вимог повного пакету документів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано до суду жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за кредитним договором, між тим кредитна заборгованість позивача перед AT «БАНК ФОРВАРД» за кредитним договором боржником не погашена, тому і була стягнута за виконавчим написом нотаріуса. Також, ОСОБА_1 в поданій до суду позовній заяві не наводить належних доводів щодо неправильності розміру заборгованості, зазначеної у виконавчому написі нотаріуса, останнім не надані належні докази іншого розміру його заборгованості перед банком за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Камочкіна А.Ю., задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1066 від 30.01.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., про стягнення із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 958, 89 грн. Стягнено з акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 073, 60 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі АТ «БАНК ФОРВАРД» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та дійшов помилкових висновків про задоволення позовних вимог.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 06 листопада 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 листопада 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог заяви, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін з огляду на таке.

Фактичні обставини справи.

Згідно з кредитним договором № 200171997, укладеним 01.11.2018 року між АТ «БАНК ФОРВАРД» та ОСОБА_1 , останній отримав кредит у розмірі 35 292, 00 грн., назва продукту «Швидкі гроші», зі строком кредиту 1098 днів, тобто з 01.11.2018 року по 02.11.2021 року. Процентні ставки по кредиту - на строкову частину основного боргу 0,01% річних, на прострочену частину основного боргу 0,00001% річних. За порушення плати платежів позичальник зобов`язався сплатити - одного 100 грн., двох (підряд) 150 грн., трьох (підряд) 300 грн., чотирьох (підряд) 500 грн. Даний договір містить підпис відповідача (а.с. 21-22).

Крім того, ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, тип кредитного продукту «Швидкі гроші», у якому наведені основні умови кредитування та орієнтовна загальна вартість кредиту: тип кредиту: кредит; сума кредиту: 35 292, 00; строк кредитування 36 місяців; мета отримання кредиту - на споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом (перерахування коштів згідно доручень клієнта) протягом 2 (двох робочих днів) з дати укладення договору; тип процентної ставки фіксована; процентна ставка 0,1% річних; реальна річна процентна ставка 101, 75 % річних (а.с. 23-24).

30 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, на підставі статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис № 1066, про звернення стягнення із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Загнітків Кодимського району Одеської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 01.03.2000 року Приморським РВ УМВС України в Одеській області, місце роботи ТОВ «Надія України» який є боржником за Кредитним договором № 200171997 від 01.11.2018 року, укладеним з ПАТ «БАНК ФОРВАРД», правонаступником якого є АТ «БАНК ФОРВАРД», що розташоване за адресою 01032 м.Київ вул.Саксаганського, 105, (а.с.25).

Зі змісту виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період з 03.10.2020 по 02.11.2020. Сума заборгованості складає 22 858, 89 грн. в тому числі: заборгованість за сумою кредиту 15 642, 55 грн., заборгованість за процентами 7 041, 24 грн., плата за пропуск мінімальних платежів 175, 00 грн. Також, плата за вчинення виконавчого напису 1 000, 00 грн. У зв`язку з чим загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 , складає 23 958, 89 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 1066 (а.с. 25).

23 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяною Леонідівною, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64614411 за виконавчим написом № 1066, виданим 30.01.2021 року (а.с. 17-18).

За заявою про примусове виконання рішення представника АТ «БАНК ФОРВАРД» Шилко Руслана Володимировича № 17/1-84/264 від 15.02.2021, останній просить відкрити за місцем знаходження майна боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною за № 1066 від 30.01.2021, про стягнення із боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 23 958, 89 грн. Також, накласти арешт на все рухоме майно (грошові кошти) боржника, та на відкриті рахунки у банківських установах. Направити запити до ПФУ та ДПС України для встановлення джерела офіційного доходу боржника та відкритих банківських рахунків в банківських установах. У випадку встановлення доходу боржника ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , - звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника. У даній заяві також зазначені реквізити для повернення авансового внеску та реквізити для перерахування грошової суми, стягнутої з боржника (а.с. 16).

03 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяною Леонідівною, винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості у розмірі 23 958, 89 грн. (а.с. 19-20).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 662 Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 залишено без змін.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного суду у постанові від 21.09.2021 року по справі № 910/10374/17.

Подібна позиція також наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

У суду відсутні докази того, що Кредитний договір № 200171997 від 01.11.2018 року, укладений між ПАТ «БАНК ФОРВАРД» та ОСОБА_1 , котрий став підставою для вчинення виконавчого напису № 1066, було посвідчено нотаріально. Відповідачем, на якого покладено обов`язок доведення законності вчинення нотаріального напису, не надано жодного належного і допустимого доказу, який би підтверджував вказаний факт.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що вчиняючи 30.01.2021 року виконавчий напис № 1066 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час вже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

За наведених обставин, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованими посилання представника відповідача на те, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 не впливає на чинність правових норм, що підлягають застосуванню при вирішенні цього спору.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що при вчиненні виконавчого напису № 1066 від 30.01.2021 року про стягнення із позивача на користь АТ «БАНК ФОРВАРД» заборгованості в розмірі 23 958, 89 грн., приватним нотаріусом Буждиганчук Є.Ю. не було дотримано вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, враховуючи, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своїх апеляційних скарг, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Апеляційний суд вважає за необхідне додаткового зазначити, що Згідно з підпунктами 1.1, 1.2 пункту 1, підпунктами 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Боржник у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Подібний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Згідно з частинами першоючетвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач не довів належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач, беручи активну участь у судовому процесі як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не заявляв клопотання про витребування нотаріальної справи для перевірки даних обставин.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (фактично дублюють позицію відповідача у суді першої інстанції) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький