Справа № 634/688/24
Провадження № 2/634/225/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.08.2024 року

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Єрьоміної О.В.,

при секретарі: Мальченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Сахновщина Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обгрунтування якого зазначив, що із відповідачем по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 26.03.2018 року Сахновщинським районним судом Харківської області винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час позивач має іншу родину, де в нього народилася дитина: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку він також зобов`язаний утримувати.

Окрім цього, на утриманні позивача знаходиться батько дружини ОСОБА_5 , який є інвалідом першої групи «А» та потребує стороннього догляду, має загальне захворювання, перебуває у лежачому стані, потребує постійного лікування та контролю у невропатолога, що зумовлює витрати грошових коштів на ліки.

Дружина ОСОБА_6 на цей час не працює, єдиним джерелом доходів є соціальні витрати.

Позивач проходить військову службу і має дохід лише від служби та в умовах воєнного стану несе додаткові витрати, пов`язані із купівлею військового екіпірування, автомобіля.

З урахуванням викладеного просив суд зменшити розмір аліментів, стягнутих на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини заробітку (доходу).

У судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необгрунтованість, просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19.0269.2024 року. (а.с. 5).

21.02.2018 року Сахновщинським районним судом Харківської області винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.7)

Постановою начальника Міжрайонного ВДВС по Кегичівському та Сахновщинському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04.04.2018 відкрито виконавче провадження №56116444 по примусовому виконанню судового наказу Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.02.2018 року. (а.с.6-7)

Із довідки-розрахунку Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 27.06.2024 року вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини за ОСОБА_1 станом на 27.06.2024 року відсутня. Розмір щомісячного доходу ОСОБА_1 у 2024 році становить 9621,56 грн.

(а.с 8-9).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 09.05.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, актовий запис № 119.

(а.с.10).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 09.05.2024 року ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

(а.с. 11).

Із акту обстеження №672 від 03.06.2024 року, складеного у складі депутаті Калинівської селищної ради Бондарука С.О. та сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , проведеного за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що за вказаною адресою проживають: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані особи проживають разом та ведуть спільний побут.

(а.с.12).

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про суми виплачених доходів та утримання податків відповідь на запит в електронному вигляді від 25.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_6 із 4 кварталу 2020 року до березня 2024 року отримує дохід із соціальних виплат з відповідних бюджетів.

(а.с.14-18).

Згідно посвідчення серія НОМЕР_4 від 24.02.2012 року ОСОБА_5 , який є батьком ОСОБА_6 , є інвалідом першої групи «А» загального захворювання з 24.02.2012 року по безстроково.

(а.с 19-21).

Із військового квитка серії НОМЕР_5 від 10.10.2012 року ОСОБА_1 призваний на військову службу за контрактом 27.03.2024 року.

(а.с.22,23).

На підставі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до положення статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитина має користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальні догляд і охорона мають бути забезпечені дитині та її матері, зокрема належний допологовий і післяпологовий догляд. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Частинами 1 та 2 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

У відповідності до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями частин 1-3 статті 181СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, шо розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Так, позивач, пред`являючи вимогу про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування позовних вимог вказав, що в його житті змінилися обставини, що впливають на визначений рішенням суду розмір аліментів, які полягають у зміні його сімейного у зв`язку із народженням другої дитини, що безумовно призводить до зміни матеріального становища у зв`язку з утриманням трирічної доньки та інших обставин (витрати у зв`язку із проходженням військової служби, купівлі військового екіпірування, автомобілю, відсутністю доходу у дружини, наявністю свекра з інвалідністю, що зумовлює витрати грошових коштів на ліки).

Отже, позовні вимоги обгрунтовані зміною як сімейного, так і матеріального стану позивача.

Проаналізувавши наведені норми СК України, та, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до переконання про відсутність обставин, що вказували б на погіршення матеріального стану позивача.

Суд враховує, що розмір аліментів становить у частку від заробітку позивача та останнім не наведено жодних належних обґрунтувань та доказів тому, що в зв`язку з народженням іншої дитини в нього суттєво змінився матеріальний стан та, що його доходів, за виключенням утриманих аліментів, не вистачає для забезпечення потреб його родини. При цьому, наявність батька-інваліда дружини, який згідно довідки Калинівської селищної ради не проживає разом із родиною позивача, жодним чином не доводить погіршення матеріального стану позивача. Також позивачем не підтверджені належними доказами витрати пов`язані із проходженням військової служби: купівля військового екіпірування, автомобіля.

Отже, зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, на яку як на підставу для зменшення розміру аліментів посилається позивач, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного суду від 28.05.2021 року у справі № 715/2073/20.

Розмір аліментів, визначений судовим наказом Сахновщинського районного суду Харківської області від 21.02.2018 року у справі № 634/110/18, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Щодо посилання позивача на правову позицію Верховного суду, викладену у постанові №727/1599/22 від 14.12.2022 року, й застосування норм права у подібних правовідносинах, то у зазначеній справі та справі, яка розглядається, встановлено різні фактичні обставини.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю їх належними доказами.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 351- 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 16.08.2024 року.

Суддя: