Провадження № 2/761/2527/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко Євдокія Юріївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2023 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко Є.Ю., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є батьком ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Алушта АРК. Колишня дружина позивача ОСОБА_3 за своє життя склала на їх спільного сина ОСОБА_2 заповіт, згідно з яким заповіла останньому все належне їй майно. Однак ОСОБА_2 за своє життя спадщину не прийняв, а тому позивач як спадкоємець першої черги має право на спадкування за законом. З метою прийняття спадщини позивач, після того як дізнався про смерть свого сина, звернувся через свого представника до приватного нотаріуса з відповідною заявою, однак пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що пропустив вказаний строк з поважних причин, оскільки не мав можливості своєчасно подати заяву нотаріусу у зв`язку з тим, що не був необізнаний про наявність заповіту та перебував за межами України. Таким чином, оскільки позивач вважає, що з поважних причин пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його сина ОСОБА_2 , тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 05.06.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 28.09.2023 р. задоволено клопотання представника позивача, замінено первісного відповідача Шевченківську районну в м.Києві державну адміністрацію належним відповідачем Київською міською радою, прийнято до розгляду позовну заяву в новій редакції, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив. Крім того, залучено до участі у справі Шевченківську районну в м.Києві державну адміністрацію як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а також встановлено строки для подання пояснення щодо позову і відзиву.

Ухвалою від 21.11.2023 р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 29.02.2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшов його відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що останній просив суд ухвалити рішення згідно з нормами чинного законодавства та розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації та третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко Є.Ю. в судове засідання не з`явились, однак на адресу суду від кожного з них надійшла письмова заява про розгляд справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Алушта АРК помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 є батьком померлого ОСОБА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, 07.02.2018 р. колишньою дружиною позивача ОСОБА_3 складено заповіт, за яким вона заповіла все належне їй майно їх спільному з позивачем сину ОСОБА_2 , який за своє життя спадщину не прийняв.

26.05.2023 р. представник позивача звернуся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартиненко Є.Ю. із заявою позивача про прийняття спадщини від 05.12.2022 р., однак приватним нотаріусом у своєму листі від 26.05.2023 р. надано роз`яснення з приводу звернення до суду для вирішення питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або про визнання права власності у порядку спадкування.

Позивач у позовні заяві зазначає, що довідався від спільних знайомих про смерть свого сина ОСОБА_2 тільки у грудні 2022 року, після чого 05.12.2022 р., перебуваючи у Канаді, склав заяву про прийняття спадщини, з якою його представник звернувся до приватного нотаріуса, однак вже після спливу встановленого законом шестимісячного строку.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними причинами є причини, пов`язані з об`єктивними не переробними істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (висновок викладений Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 р. у справі № 520/10377/17, від 11.11.2020 р. у справі № 750/262/20, від 22.01.2020 р. у справі № 592/18695/18, від 11.08.2021 р. у справі № 720/1079/19).

Крім того, позивач повинен довести поважність пропуску строку для прийняття спадщини не лише у межах шестимісячного строку, встановленого частиною першою статті 1270 ЦК України, а й упродовж усього періоду від дати відкриття спадщини до дати звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, позивач, в обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилався на те, що не був обізнаний про наявність заповіту та перебував за межами України протягом строку для прийняття спадщини.

Як зазначає позивач у позовні заяві, періодично підтримував зв`язок зі своїм сином ОСОБА_2 , а після грудня 2017 року про місцезнаходження сина йому не було відомо, а тільки у грудні 2022 року він дізнався від спільних знайомих про смерть сина.

Тобто позивач постійного зв`язку із сином не підтримував, регулярно його життям не цікавився, при цьому у нього була можливість одразу дізнатись про його смерть від спільних знайомих, з якими спілкувався, однак фактично поцікавився сином та довідався про його смерть тільки більш ніж через чотири роки з дня смерті.

Суд, приймаю до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 11.11.2020 р. у справі № 750/262/20, та від 11.07.2018 р. у справі 381/4482/16-ц, вважає, що саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.04.2019 р. у справі № 169/9998/17, вирішуючи у цій справі спір про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач за відсутності будь-яких поважних причин не вчиняла дій з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Факт перебування позивача в Республіці Польща сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Отже суд вважає, що факт перебування позивача у Канаді, про що він означає у позовній заяві, сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки своєчасно дізнавшись про смерть свого сина, позивач навіть перебуваючи за кордоном, не був позбавлений можливості направити заяву про прийняття спадщини на адресу нотаріуса засобами міжнародного поштового зв`язку.

При цьому, посилаючись на те, що він постійно проживає та працює у Канаді, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.

У відповідності до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 р. у справі № 686/5757/23, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк із часу відкриття спадщини.

Оскільки заповіт був складений не на позивача, а на його померлого сина, при цьому позивач мав право на спадкування за законом та повинен був вчинити юридично значущі дії протягом встановлено законом строку для прийняття спадщини, однак цього не зробив, суд вважає, що у даному випадку необізнаність позивача про наявність складеного на його сина заповіту не може бути поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позивачем належними і допустимими доказами не підтверджено, а судом не встановлено наявність поважних причин, які б були пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивача, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений ч.1 ст. 1270 ЦК України строк.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 2 статті 12 ЦПК України).

Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду позивач не надав належних і допустимих доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини у період з дати відкриття спадщини до подання заяви про її прийняття. Вказані позивачем обставини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали йому у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, а тому вважає, що позов задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мартиненко Євдокія Юріївна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: