Провадження № 2/522/7812/24
УХВАЛА

05 грудня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 110 000 доларів США.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 25.10.2024, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 05.12.2024.

До суду 27.11.2024 надійшла заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди. Згідно змісту мирової угоди, сторони домовилися в рахунок погашення заборгованості, передати в особисту приватну власність ОСОБА_1 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та два машиномісця №46 та №47, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні 05.12.2024 представник позивача ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 підтримали мирову угоду та просили її затвердити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зміст мирової угоди, суд приходить до наступного.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1-3 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Тобто мирова угода є двостороннім волевиявленням, спрямованим на врегулювання спору шляхом взаємних поступок. Вона укладається сторонами і може стосуватися лише їхніх прав та обов`язків та предмета спору з урахуванням загальних правил вчинення правочинів у письмовій формі. Її умови мають бути такими, щоб у разі відмови сторони у подальшому від мирової угоди, вона могла бути виконана примусово. При цьому суд зобов`язаний перевірити, чи не суперечить мирова угода законодавству, а також, чи не порушує вона прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Особливістю даної мирової угоди є те, що її положення передбачать перехід права власності об`єктів нерухомого майна (квартири та двох машиномісць) від однієї особи ОСОБА_2 до іншої особи ОСОБА_1 , а, відтак, суд зобов`язаний здійснити перевірку певних обставин, а саме: законних підстав реєстрації права власності ОСОБА_2 на це нерухоме майно, відсутності обтяжень даної квартири, наявності обґрунтованих претензій інших осіб щодо цієї квартири, тощо.

Крім того, оцінка майна до матеріалів справи додана не була.

Докази, які подані суду на підтвердження цих обставин мирової угоди, є тими загальними доказами, які подаються сторонами на дотримання вимог ст. 81 ЦПК України, та для дослідження яких встановлений певний порядок, регламентований нормами Параграфу 3 Глави 6 ЦПК України.

Однак, представники сторін заявили про необхідність вирішення спільної заяви сторін про затвердження мирової угоди від 27.11.2024 ще на підготовчій стадії судового засідання (регламентовано нормами Параграфу 2 Глави 6 ЦПК України) до початку з`ясування судом обставин справи та дослідження судом наданих сторонами доказів.

Оскільки, надання оцінки судом кожному окремому доказу по справі має ключове значення для правильного вирішення справи по суті, будь-яке порушення порядку дослідження доказів судом не допустимо та може мати наслідком порушення права особи на справедливий і неупереджений розгляд її справи судом.

На недопустимість даної ситуації вказує, зокрема, пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яким визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що затвердження мирової угоди є передчасним, оскільки, судом ще не досліджено докази щодо наявності у ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно, як не досліджено доказів і про відсутність обтяження цього майна та оцінка вказаного майна.

Крім того, суд звертає увагу на те, що під видом мирової угоди, сторони бажають укласти інший договір, а саме договір купівлі продажу квартир та двох машиномісць, якими володіє відповідач.

Сторони не навели аргументів про наявність перешкод у зверненні до державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу чи договору дарування, в порядку встановленому чинним законодавством, оплативши при цьому, відповідні збори.

В зв`язку з цим, спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 27 листопада 2024 року має бути залишена без задоволення.

Керуючись ч. 7 ст. 49, ст. 207, п. 5 ч. 1 ст. 255, 258, 260, 353 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Спільну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 27 листопада 2024 року залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 05 грудня 2024 року.

Суддя В.Я.Бондар