Справа № 297/348/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2024 року м. Ужгород

Закарпатської апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

за участі секретаря - Гусонька З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Таргоній Вадим Миколайович, на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2024 року (головуючий суддя Гецко Ю.Ю.) у справі №297/348/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська Залізниця" про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що 06.10.2023 машиністом пасажирського потяга №6582 ОСОБА_4 було здійснено наїзд на громадянку ОСОБА_3 , яка внаслідок цього від отриманих травм померла. 07.10.2023 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000552 та розпочато досудове розслідування. В лікарському свідоцтві про смерть № 138/Б від 09.10.2023, отримані ОСОБА_3 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з її смертю. Позивачі ОСОБА_1 є чоловіком загиблої, а ОСОБА_2 - дочкою загиблої. Зазначають, що із смертю ОСОБА_3 був зруйнований найважливіший життєвий зв`язок, який не може бути відновлений та замінений; позивачам спричинено страждання, які потягли зміни в психоемоційному стані; передній стан не може бути відновлений, і страждання позивачів є «триваючими», оскільки їх втрата є непоправною. Емоції, пов`язані із смертю близької людини, є особливими емоціями, які неможливо порівняти з будь-якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Позивачі просили стягнути з АТ «Українська залізниця» на свою користь по 250000 грн. кожному у відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Берегівського районного суду від 12 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Рішення суду обґрунтоване тим, що представником відповідача було доведено, що шкоду позивачам було завдано внаслідок умислу потерпілої, оскільки в діях останньої наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до його тяжких наслідків - смерті потерпілої. Тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування АТ «Українська залізниця» моральної шкоди на користь позивачів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та позиція інших учасників справи

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Таргоній В.М., подали апеляційну скаргу. Вважаючи, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на нормах закону та суперечить судовій практиці, просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначають, що матеріали справи не містять доказів заподіяння потерпілою собі смерті, тобто вчинення нею самогубства, існують лише докази, які свідчать про грубу необережність.

Зазначають, що судом першої інстанції помилково було застосовано ч.5 ст. 1187 ЦК та не було застосовано ч.2 ст. 1193 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення сд залишити без змін. Зокрема, зазначає, що у даному випадку потерпіла бачила поїзд (джерело підвищеної небезпеки), розуміла та передбачала можливість наїзду на неї, однак прийняла рішення переходити з велосипедом через колію, а не відійти на безпечну відстань і чекати, допоки поїзд проїде і перехід через колію буде безпечним. Потерпіла свідомо порушувала Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України та свідомо допускала можливий наїзд на неї поїздом.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.19).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №138/Б від 10.10.2023 вбачається, що смерть ОСОБА_3 настала на залізничній колії в м.Берегове на 25 км 5 пікету на вхідному світлофорі перегону Косино-Берегове, внаслідок нещасного випадку поза виробництвом.

Причиною смерті ОСОБА_3 вказано: спінальний шок, перелом грудного відділу хребта (а.с.20-21).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з 28.04.1990, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_2 (а.с.22).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_3 (а.с.23-25).

Позивачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с.27,29), де проживала і загибла ОСОБА_3 (а.с.7, 8).

Відповідно обставин події, що відбулася 06.10.2024 о 19:48 год., машиніст пасажирського потяга №6582 ОСОБА_4 здійснив наїзд на жінку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перетинала колії на велосипеді у невстановленому місці, від отриманих травм остання померла на місці події.

07.10.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, до ЄРДР було внесено провадження за №0000552. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 01.12.2023 кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч3 ст. 276 КК України (а.с.93-96).

З постанови слідчого вбачається, що 09.10.2023 працівниками регіональної філії «Львівська залізниця» було проведено службове розслідування, в ході якого було винесено протокол №272 від 09.10.2023, яким нарада встановила, що 06.10.2023 машиніст ОСОБА_4 , помічник машиніста ОСОБА_8 НОМЕР_5, слідуючи поїздом №6582 сполученням Батьово-Королево об 19:43 хв при швидкості 40 км/год для попередження наїзду на людину, яка переходила колії з велосипедом у невстановленому місці, застосували термінове гальмування на перегоні Косино-Берегово 25 км 4 пік. На сигнали великої гучності не реагувала, через малу відстань наїзд попередити не вдалося, внаслідок чого смертельно травмовано мешканку м.Берегово, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Гальмівний шлях складав 98 м при потребі 131 м.

Після наїзду на жінку було викликано швидку медичну допомогу.

Зауважень щодо технічного стану поїзда не виявлено.

Слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Штець Я.В. встановлено, що причиною події стали дії громадянки ОСОБА_3 , яка перетинала залізничну колію у невстановленому місці.

У ході слідства було встановлено що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в день події перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння , що засвідчує судово-медична експертиза, з висновку якої вбачається, що в крові потерпілої виявлено етиловий спирт в концентрації 3,84%о (а.с.11).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Проте, відповідно до вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення ч. 5 ст 1187 ЦК України, вважав, що представником відповідача доведено, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, оскільки в діях потерпілого наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до його тяжких наслідків - смерті потерпілого.

Проте колегія суддів не погоджується з такою позицією місцевого суду з таких підстав.

У Постанові Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 352/342/17 (61-40790св18) вказано, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Оскільки умислом є психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків, тому у даному випадку слід встановити спрямованість умислу потерпілої саме на настання шкідливого результату - позбавлення себе життя.

Слідчим СВ Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшим лейтенантом поліції Штець Я.В. встановлено, що причиною події стали дії громадянки ОСОБА_3 , яка перетинала залізничну колію у невстановленому місці.

Так, Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, передбачено, що пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо) (пункт 2.1 Правил); перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перегону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку (п. 2.2); при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитися поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід (п. 2.3).

Пішоходам забороняється: - ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів (п.2.5); - переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м (п. 2.6).

У ході слідства було встановлено що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в день події перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння , що засвідчує судово-медична експертиза, з висновку якої вбачається, що в крові потерпілої виявлено етиловий спирт в концентрації 3,84%о (а.с.11).

Таким чином ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перетинала залізничну колію у невстановленому місці, на попереджувальні сигнали не реагувала.

Відповідачем не доведено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої, тому підстав для застосування вимог ч. 5 ст. 1187 ЦК України та відмови в позові не було.

Встановлені обставини не дають підстав вважати, що у ОСОБА_3 був умисел на заподіяння собі шкоди, а свідчать про грубу необережність потерпілої, що не звільняє відповідача від цивільно-правової відповідальності.

Обставини щодо спричинення шкоди виникли не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зважаючи на те, що позивачі втратили дружину та матір, колегія визнає, що вони зазнали значних моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями, викликаними цією подією, та не бере до уваги доводи представника відповідача щодо недоведеності відповідних обставин позивачами.

В той же час, визначаючи розмір моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 29 травня 2023 року у справі № 283/2536/21, положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Зважаючи на те, що причиною загибелі ОСОБА_3 є потрапляння під електропотяг у зв`язку з її грубою необережністю - перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, вина відповідача у настанні смерті потерпілої відсутня, враховуючи характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих обставинах, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що у відшкодування моральної шкоди на користь позивав слід стягнути по 100000 грн кожному.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3,4 ч. 1 ст 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3, 4 ч. 1 ст.376, ст. ст.381-384 ЦПК України

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Таргоній Вадим Миколайович - задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 12 квітня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) у відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп .

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на відшкодування моральної шкоди 100000 (сто тисяч) грн. 00 коп .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року.

Головуюча:

Судді: