ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борейко Максим Валерійович про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2008 року у справі №2-227 позовні вимоги Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Розрахунковий центр «ПриватБанку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості задоволено. Розірвано достроково кредитний договір №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року укладений між Приватбанком в особі філії «Розрахунковий центр «ПриватБанку» та ОСОБА_1 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Приватбанку в особі філії «Розрахунковий центр» ПриватБанку суму заборгованості по кредиту у розмірі 385 173,31 доларів США, суму заборгованості простроченого кредиту - 1 949,55 доларів США, суму нарахованих відсотків 2 718,02 доларів США, суму заборгованості по простроченим відсоткам 22,71 доларів США, суму нарахованої пені 0,22 доларів США, а всього заборгованість в розмірі 389 863,81 долари США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29 серпня 2007 року складає 1 968 812,24 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Приватбанку в особі філії «Розрахунковий центр» ПриватБанку витрати по сплаті державного мита в сумі 1700 грн 00 коп. та 8 грн 50 коп., а всього 1708 грн 50 коп.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у якій просив суд:

визнати таким, що не підлягає до виконання, виконавчий лист №2-227/08, виданий Печерським районним судом міста Києва 06 грудня 2010 року.

Заява мотивована тим, що 16 червня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К2Н0GК00260889, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400 000,00 доларів США зі сплатою 11,04 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 червня 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 16 червня 2005 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №К2Н0GК00260889, за умовами якого відповідач в іпотеку банку передав нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 301,10 кв. м, житловою площею 86,30 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 29 квітня 2013 року наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 920 102, 85 доларів США.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року у справі №369/8077/13-ц позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року в розмірі 920 102,85 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України складає 7 351 621,77 грн, звернуто стягнення на будинок, загальною площею 301,10 кв.м, житловою площею 86,30 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

18 листопада 2020 року будинок площею 301,1 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 , придбано ОСОБА_3 за 2 610 042,81 грн.

Згідно із Розпорядженням приватного виконавця Корольова М. А. №62569061 від 30 листопада 2020 року, на рахунок АТ КБ «Приватбанк» було перераховано 2 244 065,15 грн.

15 грудня 2020 року приватним виконавцем Корольовим М.А. складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно до якого домоволодіння загальною площею 301,10 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,1076 га за адресою: АДРЕСА_1 , придбано з електронних торгів ОСОБА_3 , ціна продажу лоту: 2 610 042,81 грн.

Не зважаючи на вищевикладені факти, стягувач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Борейко М.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документу Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2010 року у справі №2-227/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості в розмірі 251 429,92 доларів США.

08 травня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Борейко М.В. відкрито виконавче провадження №71758244 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості в розмірі 251 429,92 доларів США.

Заявник вказує, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року погашена в повному обсязі, більше того, стягувачем внаслідок реалізації належного боржнику нерухомого майна, вартість якого суттєво перевищувала розмір заборгованості, було безпідставно набуто грошові кошти у сумі 727 513,48 грн, а тому зобов`язання перед стягувачем відсутнє.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , стягувач: АТ КБ «ПриватБанк», заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борейко Максим Валерійович про визнання виконавчого листа №2-227/08 виданого Печерським районним судом міста Києва 06 грудня 2010 року таким, що не підлягає примусовому виконанню у зв`язку з повним виконанням рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 травня 2008 року у справі №2-227/08.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Дмитро Леонідович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року та прийняти нове судове рішення, яким вимоги заяви задовольнити.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції неповно і фрагментарно з`ясував обставини справи, в оскаржуваній ухвалі не послався на всі докази, досліджені у судовому засіданні, зокрема судові рішення у справі №2-227/08.

Місцевий суд не надав правової оцінки наявності двох судових рішень у справі №2-227/08 та №369/8077/13-ц, у яких визначено різний розмір заборгованості. Тому висновок суду про наявність заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 920 102,85 доларів США не підтверджена належними та допустимими доказами, і не могла бути встановлена судом.

Зауважив, обидва рішення стосуються заборгованості ОСОБА_1 за одним і тим самим Кредитним договором, а саме - першим рішенням було розірвано Кредитний договір та стягнено заборгованість, а другим - визначено спосіб стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що розмір стягнутих грошових коштів за обома рішеннями не може перевищувати визначеного розміру заборгованості, оскільки одночасне виконання обох рішень призведе до подвійного стягнення заборгованості.

Стягувач, зловживаючи своїм процесуальним правом, отримавши кошти за виконавчим листом №2-227/08 від 06 грудня 2010 року в повному обсязі (2 244 065,15 грн, які були виручені при примусовій реалізації іпотечного майна), штучно збільшив розмір заборгованості та подав вказаний виконавчий лист на виконання, обліковуючи заборгованість ОСОБА_1 в іноземній валюті, а не як то визначено у рішенні в гривневому еквіваленті.

На підставі наведеного вважає, що місцевий суд також безпідставно відмовив ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення безпідставно одержаних коштів за виконавчим документом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борейко Максим Валерійович про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

18 вересня 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Хитрова Любов Володимирівна подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

У письмових поясненнях від 01 жовтня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Дмитро Леонідович підтримав доводи апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Касьяненко Дмитро Леонідович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовльнити.

В судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала означеним вище вимогам відповідає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16 травня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К2Н0GК00260889, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400 000,00 доларів США зі сплатою 11,04% на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 червня 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, 16 червня 2005 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №К2Н0GК00260889, за умовами якого відповідач в іпотеку банку передав нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 301,10 кв.м, житловою площею 86,30 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 29.04.2013 наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 920 102,85 доларів США.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року в розмірі 920 102,85 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України складає 7 351 621,77 грн, звернуто стягнення на будинок, загальною площею 301,10 кв.м, житловою площею 86,30 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

18 листопада 2020 року майно площею 301,1 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 було придбане ОСОБА_3 за 2 610 042,81 грн, що підтверджується Протоколом №512092 проведення електронних торгів від 18 листопада 2020 року.

Згідно із Розпорядженням приватного виконавця Корольова М.А. №62569061 від 30 листопада 2020 року, на рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк» було перераховано 2 244 065,15 грн, що підтверджується платіжним дорученням №609 від 30 листопада 2020 року.

15 грудня 2020 року приватним виконавцем Корольовим М.А. було складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, згідно до якого домоволодіння загальною площею 301,10 кв.м. та земельна ділянка, площею 0,1076 га за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано з електронних торгів ОСОБА_3 , ціна продажу лоту: 2 610 042,81 грн.

У 2023 році стягувач звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Борейко М.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого документу Печерського районного суду міста Києва від 06 грудня 2010 року по справі №2-227/08 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості в розмірі 251 429,92 доларів США.

08 травня 2023 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Борейко М.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №71758244 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості в розмірі 251 429,92 доларів США.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції вважав, що боржником не доведено наявність передбачених законом підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

У ст. 129-1 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, який виник після ухвалення судового рішення.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», є закінчення виконавчого провадження.

Системний аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню можливо виключно на стадії виконавчого провадження, тобто у випадку реалізації стягувачем права на звернення виконавчого листа до примусового виконання.

Частиною першою статті 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Підстави для цього зазначені у частині другій статті 432 ЦПК України, відповідно до якої суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо а) його було видано помилково; б) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; в) з інших причин.

Отже, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року по справі №755/15479/14-ц.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Підставою звернення до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 зазначив, що заборгованість за кредитним договором погашена у повному обсязі за рахунок майна, на яке було звернуто стягнення.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Частина перша статті 41 Закону України «Про іпотеку» визначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника в порядку, встановленому законом (частина сьому статті 47 Закону України «Про іпотеку»)

Доводи боржника з приводу того, що іпотекодержатель задовольнив свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є помилковими, оскільки питання стягнення заборгованості за договором №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року вирішувалось саме у судовому порядку, при цьому обов`язок боржника щодо виконання зобов`язань за кредитним договором виник з рішення суду, а не з кредитного договору та договору іпотеки.

Положення статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку самостійну підставу припинення зобов`язання як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя.

Однак, за обставин цієї справи, звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося у судовому порядку, що з урахуванням положень частини сьомої статті 47 Закону України «Про іпотеку» не свідчить про припинення зобов`язання за кредитним договором після реалізації предмету іпотеки.

В той же час, оспорюваний виконавчий лист не був виданий помилково, а з матеріалів справи не встановлено, що боржником були виконані зобов`язання зі сплати суми заборгованості стягувачу у строк до дати видачі виконавчого листа, тому правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Також, судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги доводи апелянта стосовно повного виконання зобов`язання за рахунок звернення стягнення саме заборгованості визначеної заочним рішенням Печерського районного суду від 21 травня 2008 року.

Так з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2008 року у справі №2-227 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Приватбанку в особі філії «Розрахунковий центр» ПриватБанку суму заборгованості по кредиту у розмірі 385 173,31 доларів США, суму заборгованості простроченого кредиту - 1 949,55 доларів США, суму нарахованих відсотків 2 718,02 доларів США, суму заборгованості по простроченим відсоткам 22,71 доларів США, суму нарахованої пені 0,22 доларів США, а всього заборгованість в розмірі 389 863,81 долари США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29 серпня 2007 року складає 1 968 812,24 гривень.

Вказане рішення у повному обсязі боржниками виконано не було.

В подальшому, заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року, яка станом на 29 квітня 2013 року становила - 920 102,85 доларів США, і складалася з наступного: 378 197,77 доларів США - заборгованість за кредитом; 221 544.96 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 39 444,71 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 280 915,41 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, що згідно з офіційним курсом Національного банку України складало 7 351 621,77 грн, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок, загальною площею 301,10 кв.м, житловою площею 86,30 кв.м, який розташований по АДРЕСА_1 .

Тобто до складу заборгованості, на погашення якої було звернуто стягнення дійсно увійшла заборгованість за тілом кредиту, яка однак є меншою ніж визначена заочним рішенням Печерського районного суду від 21 травня 2008 року у справі №2-227. Проте, на час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки змінилися інші складові заборгованості, і загальний її розмір на задоволення якого було звернуто стягнуто на предмет іпотеки вже становив 920 102,85 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України складало 7 351 621,77 грн.

Вказані судові рішення є чинними, а тому апеляційний суд відповідно до норм діючого цивільно-процесуального законодавства позбавлений можливості надавати правову оцінку правильності нарахування і підставам стягнення заборгованості визначеної заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2016 року.

Отже, апеляційним судом безспірно встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося в рахунок погашення заборгованості у розмірі 920 102,85 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного банку України станом на 29 квітня 2013 року складало 7 351 621,77 грн., до складу якої увійшла заборгованість визначена заочним рішенням Печерського районного суду від 21 травня 2008 року у розмірі 389 863,81 долари США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29 серпня 2007 року складала 1 968 812,24 гривень.

У зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, згідно із Розпорядженням приватного виконавця Корольова М.А. №62569061 від 30 листопада 2020 року, на рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк» було перераховано 2 244 065,15 грн, що підтверджується платіжним дорученням №609 від 30 листопада 2020 року.

Доводи апелянта про те, що вказані грошові кошти слід було зарахувати саме на погашення заборгованості по кредиту у розмірі 385 173,31 доларів США, суму заборгованості простроченого кредиту - 1 949,55 доларів США, суму нарахованих відсотків 2 718,02 доларів США, суму заборгованості по простроченим відсоткам 22,71 доларів США, суму нарахованої пені 0,22 доларів США, а всього заборгованість в розмірі 389 863,81 долари США, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 29 серпня 2007 року складає 1 968 812,24 гривень, колегією суддів також відхиляються, виходячи з такого.

У розділі 3 кредитного договору №К2Н0GК00260889 від 16 червня 2005 року сторони обумовили порядок здійснення розрахунків за ним.

Так, відповідно до п. 3.3. Договору, кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, перш за все направляються для погашення витрат/ збитків банку відповідно до п.2.2.11 цього договору, далі пеня відповідно до розділу 4 цього договору, надалі - простроченої комісії за кредитом, надалі - прострочених відсотків по кредиту, надалі - процентів по кредиту, надалі простроченої заборгованості по кредиту, частина суми, яка залишилася (в т.ч. сума, надана позичальником понад суми щомісячного платежу), спрямовуються на погашення заборгованості по кредиту (якщо інше не передбачено п.6.2).

За умовами п. 3 договору іпотеки від 16 червня 2005 року, позичальник виконує зобов'язання за кредитним договором в наступному порядку (Порядок виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором - вказується згідно відповідному Кредитному договору, наприклад: 1) сума процентів за користування кредитом; 2) сума додаткових винагород; 3) сума кредиту. При недостатності у позичальника коштів для повного виконання зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання за Кредитним договором виконується у наступному порядку: 1) сума прострочених процентів за користування кредитом; 2) сума процентів за користування кредитом); 3) сума додаткових винагород; 4) сума неустойки; 5) сума кредиту.

Отже, враховуючи, що коштів отриманих стягувачем від реалізації предмету іпотеки 2 244 065,15 грн. є недостатньо для погашення заборгованості і повного виконання зобов`язань за кредитним договором (7 351 621,77 грн.), та враховуючи умови як кредитного договору так і договору іпотеки, які визначають черговість погашення заборгованості у такому випадку, де погашення тіла кредиту відбувається у останню чергу, доводи апелянта про повне виконання своїх зобов`язань згідно заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 21 травня 2008 року у справі №2-227 є необґрунтованими та безпідставними.

Доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить та лише зводиться до не згоди із судовим рішенням і тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Касьяненком Дмитром Леонідовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 06 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05 грудня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова