РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/1282/24

Провадження № 2/293/546/2024

09 грудня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ СПРАВИ

30.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (надалі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») звернулось до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , за змістом якої просить стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 27.04.2023 в розмірі 69142,16 гривень.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №6604045 про надання споживчого кредиту укладеного 27.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі ТОВ «Авентус Україна») та відповідачем ОСОБА_1 . Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги за кредитним договором щодо відповідача ОСОБА_1 .

Станом на день звернення з позовом до суду заборгованість за договором №6604045 про надання споживчого кредиту складає 69142,16 гривень, з яких: 19602,00 гривень тіло кредиту, 26135,36 гривень проценти нараховані за користування кредитом, 23404,80 гривень проценти нараховані позивачем за 60 календарних днів.

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30.08.2024 справа передана на розгляд судді Збаражському О.М.

На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, судом 02.09.2024 отримано відомості про адресу реєстрації відповідача ОСОБА_1

02.09.2024 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

03.10.2024 відповідач подав відзив на позов.

04.10.2024 позивач подав відповідь на відзив.

12.11.2024 ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області витребувано з АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , а також підтвердження факту зарахування коштів 27.04.2023 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк» у сумі 20000 грн. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна».

29.11.2024 позивач подав додаткові докази.

05.12.2024 на виконання вимог ухвали суду від 12.11.2024 АТ КБ «Приватбанк» надав витребувані докази.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи те, що справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, подання відповідачем відзиву на позов, позивачем відповіді на відзив, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

27.04.2023 ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту (а.с. 25-36).

Відповідно до п. 1.1. договору, договір укладається сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або мобільний додаток. П. 1.3, 1.4, 1.5 передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 20000 грн; строк кредиту 364 дні, дата повернення кредиту визначена в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит 25.04.2024, з процентною ставкою 1,99% в день.

Відповідно до п. 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. Згідно п.1.5.2 знижена процентна ставка 1,89% в день та застосовується, якщо споживач до 04.05.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних умовах. При цьому, застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.

Відповідно до п. 2.1. договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .

Згідно з п. 3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Відповідно до п.3.4 договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду Товариству, що застосування зниженої процентної ставки відповідно до пп.1.5.1. Договору залежить від того чи отримає Споживач індивідуальну знижку від Товариства та скористається своїм правом на її використання (виконає умови для отримання знижки) на стандартну процентну ставку, та у випадку такого отримання Споживач погоджується, що застосування зниженої ставки є наперед обумовленим та не може вважатися односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про застосування різних процентних ставок за цим Договором чітко визначені домовленістю Сторін. Усі умови застосування знижки визначені даним Договором та не вимагають підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів.

Вказаний вище договір про надання споживчого кредиту, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачем електронним підписом 27.04.2023 одноразовим ідентифікатором «А2832».

Згідно довідки виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27.05.2024, вбачається, що на платіжну картку № НОМЕР_1 , 27.04.2023 о 6:20 перераховано 20000 гривень (а.с.96).

Довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 05.12.2024 підтверджено також, те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 27.04.2023 АТ КБ «Приватбанк» зарахувало грошові кошти в розмірі 20000грн. (а.с.255)

Згідно розрахунку заборгованості сформованого ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за договором № 6604045 від 27.04.2023 склала 45737,36 грн., з яких 19602 грн. сума кредиту; 26135,36 грн. сума процентів за користування кредитом (а.с. 44-64).

27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало (відступило) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги за кредитним договором №6604045, що підтверджується договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 (а.с.119-129).

04.06.2024 ТОВ «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» підписали акт до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 (а.с.130).

Згідно платіжних доручень №№420,421 від 31.05.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало на рахунок ТОВ «Авентус Україна» 19100,00грн. та 933424,99грн; призначення платежу: сплата за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 (а.с.74,72).

Крім того, згідно платіжного доручення №424 від 04.06.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало на рахунок ТОВ «Авентус Україна» 3115200,00грн., призначення платежу: сплата за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 (а.с.73).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27.05/24-Ф, сторони підписали акт про те, що ТОВ «Авентус Україна» передало «ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» реєстр боржників у кількості 16723. Загальна сума заборгованості за вказаним актом прийому-передачі реєстру боржників склала 149395902,29 грн. (а.с.253).

27.05.2024 позивач направив на електронну пошту ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права грошової вимоги до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за договором про надання споживчого кредиту від 27.04.2023, вказав найменування фактора та реквізити для здійснення платежів (а.с.42).

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовій формі (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

На підтвердження факту укладення договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» позивачем було надано електронний договір в паперовій формі.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «А2832», то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Крім того, відповідач підписав шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «А2832» таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту.

Зазначене свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Аналізуючи положення чинного законодавства та встановлені обставини справи, заперечення відповідача про те, що договір №6604045 про надання споживчого кредиту від 27.04.2023 укладений у супереч положень Закону «Про електроні документи та електронний документообіг» та що такий не підписаний електронним підписом, спростовуються матеріалами справи.

Відтак, 27.04.2023 ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» уклали електронний договір № 6604045 про надання споживчого кредиту. Згідно умов кредитного договору, сума кредиту складає 20000,00 гривень.

Довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 27.05.2024, встановлено, що на платіжну картку № НОМЕР_1 , 27.04.2023 о 6:20 перераховано 20000 гривень. Довідкою АТ КБ «Приватбанк» підтверджено також, те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку імітовано карту № НОМЕР_3 , на яку 27.04.2023 здійснено переказ коштів в розмірі 20000грн.

Відповідач частково погашав кредит, а саме в період з 27.04.2023 по 26.05.2024 сплатив на рахунок первісного кредитора 11004,70грн., що були спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 398,00грн та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 10606,70 грн., що підтверджується карткою обліку договору №6604045 від 27.04.2023.

Часткова сплата ОСОБА_1 свідчить про визнання ним боргу та підтверджує надання кредиту та його волевиявлення на укладення договору про надання споживчого кредиту 27.04.2023, адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість.

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду У справи № 127/23910/14-ц від 23.12.2020 «Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу». Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу (відповідно до зазначеної позиції Верховного Суду), що, у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо).

Наведені правові позиції Верховного Суду ґрунтуються на презумпції свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із витягу з реєстру відступлених прав вимог, що були відступлені первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», право вимоги до відповідача за договором №6604045 від 27.04.2023 становить 45737,36 грн., з яких 19602 грн. сума кредиту; 26135,36 грн. сума процентів за користування кредитом, які нараховані за період з 27.04.2023 по 30.07.2023.

При цьому, заборгованість за відсотками становить 26135,36 грн., які нараховані в межах строку дії договору та з врахуванням внесеної ОСОБА_1 суми на погашення кредитної заборгованості.

Також, позивачем нараховані відсотки за 60 календарних днів за період з 31.07.2023 по 28.09.2023 в межах строку договору відповідно до наступного розрахунку: 19602 грн. х 1,99% = 390,08 грн. х 60 календарних днів = 23404,80грн. Загалом відсотки складають: 49540,16грн (26135,36 грн +23404,80грн).

Вказаний розрахунок заборгованості перевірений судом, відповідачем не спростовано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 69142,16грн на користь позивача.

Аргументи відповідача, про те, що товариством не надано виписку по рахунку або розрахунковий документ з банківського рахунку відповідача, суд вважає безпідставними, оскільки як первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна», так і позивач, не є банківською установою, а тому позбавлені можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Крім того, доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів перерахування первісним кредитором коштів ОСОБА_1 за кредитним договором №6604045 від 27.04.2023, оскільки відповідачем не надано до суду доказів на спростування даних обставин, а саме банківську виписку по рахунку № НОМЕР_1 , або довідку з банку про неналежність ОСОБА_1 рахунку, на який відбувалось зарахування коштів, є необгрунтованими.

Слід зазначити, що переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , що відповідає умовам п. 2.1. договору про надання споживчого кредиту від 27.04.2023 (а.с. 27).

Як доказ перерахування кредитних коштів відповідачу саме в сумі 20000грн., позивач надав лист ТОВ «Універсальні платіжну рішення» від 27.05.2024, згідно якого 27.04.2023 о 6:20 на платіжну картку № НОМЕР_1 перераховані 20000 гривень. Крім того, зазначена обставина підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» про зарахування грошових коштів в розмірі 20000грн. на карту № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору.

Відповідно до п.10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позик: (споживчий, фінансовий кредит), затверджених Постановою Правління НБУ від 03.11.2021 №113 Договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів

електронного платіжного засобу споживача з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення, повинні містити номер особистого електронного платіжного засобу 6 споживача сторони договору, з використанням реквізитів якого кредитодавець здійснює кредитну операцію, у форматі ХХХХ НОМЕР_4 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Надання кредитору відомостей щодо номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить що попередньо (до зарахування коштів), сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.

З огляду на викладене вище, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № НОМЕР_1 .

Щодо тверджень відповідача про недотримання істотних умов договору при укладенні договору факторингу №27.05./24-Ф від 27.05.2024 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», суд зазначає наступне.

На підтвердження укладання договору факторингу №27.05./24-Ф від 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», позивачем надана копія договору факторингу, акт до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024; витяг з реєстру боржників до договору факторингу та копії платіжних доручень про сплату коштів по договору факторингу №27.05./24-Ф від 27.05.2024, електронне повідомлення про відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 27.04.2023.

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06.09.2023 у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26.01.2022 у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21).

Так, за умовами договору факторингу №27.05./24-Ф від 27.05.2024, фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань, та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно п.1.2. договору, перехід від клієнта до фактора права вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, тощо. Підписаний сторонами акт та скріплений печаткам їх печатками акт підтверджує факт переходу від клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною договору факторингу.

Так, п.3.3 договору факторингу передбачено, що ціна продажу за договором становить 4067724,99грн. П. 3.4. договору, визначено, що фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п.3.3. договору протягом 5 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за реквізитами клієнта в АТ «Універсал Банк» (а.с.119-129).

Як встановлено розглядом справи, 04.06.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» підписали акт до договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024. Згідно платіжних доручень №№420,421 від 31.05.2024 та №424 від 04.06.2024, вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» перерахувало на рахунок ТОВ «Авентус Україна» грошові кошти в загальному розмірі 4067724,99грн, що відповідає ціні продажу за договором факторингу №27.05/24-Ф, погодженій сторонами договору у п. 3.3.розділу договору «Порядок розрахунків» (а.с.72,73,74).

Аналізуючи докази надані позивачем, суд дійшов висновку, що факт переходу права грошової вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту укладеного 27.04.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 позивачем доведений.

Серед іншого слід зазначити, що згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Таким чином, не отримання ОСОБА_1 повідомлення про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашати кредит.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав.

Правильність нарахувань розміру заборгованості відповідачем на час розгляду справи не спростована. Відповідач не надав до суду свій розрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити, чи інший доказ про невірність наданого позивачем розрахунку.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц.

Також, суд відхиляє доводи, що відповідача, як учасника бойових дій, з 10.10.2023 звільнено від нарахування штрафних санкцій за невиконання кредитних зобов`язань, а також щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їхнього призову, які під час дії особливого періоду брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами й організаціями всіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Як вбачається з довідки від 01.07.2024, долученої відповідачем до відзиву на позов, він дійсно перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_5 .

Поряд з цим, кредитний договір укладено 27.04.2023, в той час, коли ОСОБА_1 не перебував на військовій службі, відповідно, дія вищевказаного Закону не може поширюватись на цей період, оскільки кредитний договір був укладений до вступу відповідача на військову службу, проценти за користування кредитом нараховані за період з 27.04.2023 по 30.07.2023, а відсотки за 60 календарних днів нараховані за період з 31.07.2023 по 28.09.2023.

Інші доводи та заперечення відповідача, зазначені у відзиві на позов, не впливають на вирішення спору.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» є обгрунтованими та доведені належними доказами, а тому суд стягує з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 69142,16 грн. заборгованості за договором №6604045 про надання споживчого кредиту.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Під час визначення суми відшкодування суд має керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі висновки сформульовані в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні розміру витрат понесених позивачем на правничу допомогу у суді, суд враховує заперечення відповідача у відзиві на позов, те, що справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, час витрачений на їх виконання, а тому вважає, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн є неспівмірними зі складністю справи та часом, витраченим представником позивача на надання правничої допомоги. Також суд рахує, що дана категорія справ є нескладною, типовою, тому зменшує розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором №6604045 про надання споживчого кредиту у розмірі 69142 (шістдесят дев`ять тисяч сто сорок дві) грн. 16 коп., витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., а також витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»

адреса місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2

Відповідач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_1

РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ