УХВАЛА

06 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 359/1538/21

провадження № 61-4994вд24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова Ігоря Юрійовича, Гулька Бориса Івановича , Луспеника Дмитра Дмитровича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_1 про відстрочення та розстрочення виконання ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав.

Бориспільський міськрайонний суд Київської області рішенням від 29 березня 2023 року позов ОСОБА_4 задовольнив.

Відібрав у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав.

Вирішив питання розподілу судових витрат.

Київський апеляційний суд постановою від 27 березня 2024 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня

2023 року залишив без змін.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 11 вересня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року залишив без змін (провадження № 61-4994св24).

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 23 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року відмовив.

28 жовтня 2024 року ОСОБА_1 повторно подав до Верховного Суду заяву про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року, яку, у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Лідовця Р. А. у відпустці, було передано судді 05 листопада 2024 року.

07 листопада 2024 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла заява про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. від участі у розгляді цієї справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 13 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 рокувизнав необґрунтованою.

Заяву про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. передав для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. ухвалою від 14 листопада 2024 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Коломієць Г. В. від участі

у розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради,

про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав,

за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 11 вересня 2024 року.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 20 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2024 року визнав зловживанням процесуальними правами та залишив без розгляду.

Стягнув зі ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф

у розмірі 3 028 грн.

25 листопада 2024 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшла заява про відстрочення та розстрочення виконання ухвали Верховного Суду

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

від 20 листопада 2024 року.

28 листопада 2024 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшли заяви про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді цієї справи.

Заяви про відвід обґрунтовані тим, що визнаючи його дії зловживанням процесуальними правами та зобов`язавши сплатити штраф у розмірі

3 028 грн, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду створила загрозу його здоров`ю та життю. Зазначає, що він є особою з інвалідністю другої групи, має хронічні захворювання, які позначаються на функціональності його життя та вимагають постійного медичного догляду, належних умов проживання та харчування. Ураховуючи те, що єдиним джерелом його доходів на території України є щомісячна державна соціальна допомога у розмірі 2 370,59 грн, сплата штрафу за зловживання процесуальними правами на підставі ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року позбавить його єдиного джерела для існування.

Тому, на думку заявника, є сумніви в неупередженості та об`єктивності розгляду справи суддями Верховного Суду: Гулейковим І. Ю., Гульком Б. І., Луспеником Д. Д. Посилаючись на положення частини першої

статті 36 ЦПК України, заявляє про необхідність відводу суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. Також посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року в контексті порушення гарантій, передбачених пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) на справедливий суд у разі участі судді у двох провадженнях, що стосуються тих самих осіб та питань.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ухвалою від 04 грудня 2024 рокузаяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_1 про відстрочення та розстрочення виконання ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року визнав необґрунтованими.

Заяви про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. передав для вирішення зазначеного питання іншому судді, який визначається у порядку встановленому частиною першою

статті 33 ЦПК України.

04 грудня 2024 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями згадані заяви про відвід суддів передані на розгляд судді Верховного Суду Фаловській І. М.

Заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д. задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Як на підставу для відводу суддів Верховного Суду Строганов С. А. посилається на приписи статті 36 ЦПК України, нормативна конструкція яких, з-поміж іншого, містить узагальнений перелік найпоширеніших обставин, доведення наявності яких може бути підставою для відводу судді.

Верховний Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь?якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді - як реальної, так і суб`єктивної.

Так, відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.

Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав

(і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

ЄСПЛ зазначив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення

будь-якого законного сумніву з цього приводу (справа Гаусшильдта,

заява № 11/1987/134/188).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (заява № 33958/96) зазначено, що у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

При цьому неупередженість має одночасно існувати як фактично (суб`єктивний тест), так і має бути забезпечена її розумна видимість (об`єктивний тест) (рішення ЄСПЛ у справі «Мікаллеф проти Мальти», заява від 15 жовтня 2009 року № 17056/06; «Rustavi 2 Broadcasting Company Ltd та інші проти Грузії», заява від 18 липня 2019 року № 16812/17).

Отже, щоб підтвердити порушення (або можливе порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність суб`єктивних та / або об`єктивних складових неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про особисте переконання та поведінку конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд дійшов висновку про те, що повідомлені заявником обставини не доводять існування суб`єктивного чи об`єктивного критеріїв, за яких судді підлягають відводу. Верховний Суд не встановив підстав для сумнівів

в особистій неупередженості та безсторонності суддів Гулейкова І. Ю.,

Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.

При цьому Верховний Суд відхиляє посилання заявника на рішення ЄСПЛ у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року в контексті порушення гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції на справедливий суд у разі участі судді у двох провадженнях, що стосуються тих самих осіб та питань, оскільки заявник залишає поза увагою зміст зазначеного рішення, відповідно до якого один із суддів, що входив до колегії, яка відхилила касаційну скаргу, до цього входив до складу суду, який відхилив апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у пов`язаній справі.

Отже, у зазначеній справі ЄСПЛ, на яку посилається заявник, і у справі, яка

є предметом розгляду в суді касаційної інстанції, встановлені різні фактичні обставини, тому висновки ЄСПЛ у справі «Indra v. Slovakia» від 01 лютого 2005 року є нерелевантними.

Верховний Суд зауважує, що не можуть бути підставою для відводу суддів обставини, викладені у заявах, які є припущеннями про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно повинні бути наведені аргументи, а до заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Обставин, які б свідчили про упередженість суддів Верховного Суду, яким заявлено відвід, чи необ`єктивне ставлення до сторін у справі, чи зацікавленість в певному рішенні в цій справі, з урахуванням відсутності підстав, що свідчать про конфлікт інтересів, та відсутності існування приватного інтересу, заявником не наведено, а судом не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, доводи заяв про відвід не знайшли свого підтвердження, а заявник не довів наявність упередженості та необ`єктивності в діях суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Луспеника Д. Д., а отже у їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяв ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова Ігоря Юрійовича, Гулька Бориса Івановича , Луспеника Дмитра Дмитровича від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав, за заявою ОСОБА_1 про відстрочення та розстрочення виконання ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська