Справа № 467/748/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Розмеріци О.В.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з водо-теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" (далі КП "ТВКГ") звернулося до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з водо-теплопостачання.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що КП "ТВКГ" надає послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади міста Южноукраїнська. 01 серпня 2014 року між КП "ТВКГ" та відповідачем укладено договір № 050-03/368 про постачання теплової енергії, постачання холодної води у відповідності до якого позивач, як постачальник, зобов`язується надавати ОСОБА_2 , як споживачу, послуги з водо-теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . До 18 травня 2015 року послуга КП "ТВКГ" з постачання теплової енергії надавалась без засобів обліку за нормативами споживання. Згодом відповідачем облаштовано вузол обліку теплової енергії і прилад прийнято в експлуатацію на підставі акту №124214/669 від 18.05.2015 року. Із зазначеної дати до опалювального сезону 2017-2018 років розрахунок проводився за приладом обліку теплової енергії.

З жовтня 2017 року у відповідності до Наказу директора КП "ТВКГ" №125/а від 19.09.2017 року всім абонентам КП "ТВКГ", в яких прилади обліку встановлено не на межі балансової належності, нараховуються втрати кількості теплової енергії, що втрачається через теплову ізоляцію трубопроводів від межі балансової належності мереж до вузла обліку, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 "Про затвердження правил користування тепловою енергією", та Наказу Міністерства палива та енергетики України №71 від 14.02.2007 "Про затвердження правил технічної експлуатації теплових установок і мереж".

Згідно п.2.3 "Робочого проекту обладнання вузла обліку теплової енергії житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_2 " теплоносій від розподільчої мережі до житлового будинку подається трубопроводами (прямий та зворотній) Ду25/Ду25 мм довжиною 114 м. Вузол обліку влаштовано не на межі балансового розмежування.

У разі організації вузла обліку не на межі розділу теплових мереж розрахунок за теплову енергію здійснюється з урахуванням витрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункових приладів. Про наявність нормативних втрат теплової енергії відповідач знав, оскільки проект розроблявся за його заявкою та не був оскаржений у судовому порядку. Однак відповідач, не погоджуючись з вимогами чинного законодавства, не сплачує в повному обсязі за кількість теплової енергії, що втрачається через теплову ізоляцію трубопроводу від межі балансової належності мереж до вузла обліку теплової енергії. На адресу позивача направлялися листи та попередження про необхідність сплати заборгованості, додаткову угоду, однак такі залишилися без виконання. З врахуванням заяви позивача про уточнення та зменшення позовних вимог в частині зменшення періоду заборгованості та ціни позову, що надійшла на адресу суду 18.08.2023 року, позивач просив суд стягнути з відповідача 17 909, 04 грн. боргу за послуги з постачання теплової енергії, за період з листопада 2017 року по березень 2022 року включно та судовий збір в розмірі 2 684,00 грн.

Представником відповідача на адресу суду наданий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що договір від 01.08.2014 року №050-03/368 "Про постачання теплової енергії, постачання холодної води" згідно якого позивач, як постачальник, зобов`язався надавати споживчі послуги з водо-теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 між сторонами, не був укладений, оскільки договір відповідач не підписував та не отримував. Крім того, до 18 травня 2015 року позивач надавав послуги з постачання теплової енергії відповідачу без засобів обліку за нормативами споживання. Також, відповідач не був проінформований про наявність наказу директора КП "ТВКГ" № 125/а від 19.09.2017 про те, що абоненти у яких прилади обліку встановлено не на межі балансової належності нараховуються втрати кількості теплової енергії, що втрачається через теплову ізоляцію трубопроводів від межі балансової належності мереж до вузла обліку та не узгоджений сторонами. Позивачем не надано доказів отримання та підписання відповідачем додаткової угоди № 1 до договору №050-03/368 від 01.08.2014 року, згідно до якої плата за витрати теплової енергії в трубопроводах від будинку до межі балансової належності мереж нараховується окремо. Крім того, вважає, що позивачем порушено строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України при зверненні до суду з даним позовом. Тому, враховуючи викладене, просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Ухвалою суду від 30 червня 2023 року розгляд справи ухвалено провести в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. У жовтня 2023 року, після звернення до суду з даним позовом, лічильник відповідача, який знаходився у будинку останнього, перенесений на межу балансової належності, звідки розпочинається розподіл теплової енергії від загальної труби. Надала суду заяву про зменшення позовних вимог, оскільки після звернення до суду з даним позовом, відповідачем частково сплачено заборгованість за комунальні послуги з постачання теплової енергії. Тому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь КП "ТВКГ" 10648,72 грн. та сплачений судовий збір. Строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, вважає, що такі не порушені, оскільки на підставі договору, позовна давність збільшена за домовленістю сторін до 7 років.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що договір №050-03/368 від 01.08.2014 року відповідачем не підписувався, умови договору між сторонами не узгоджувалися, хоча відповідач отримував надані позивачем послуги та не сплачував лише втрати по тепловій енергії. На пропозицію суду, клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для достовірності підпису відповідача у вказаному договорі, не заявлялося. Додаткову угоду № 1 до договору №050-03/368 від 01.08.2014 року відповідач не отримував. Робочий проект розроблений в порушення процедури проектної документації. Також, вважає, що позивач звернувся до суду із даним позовом поза межами позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, з`ясувавши всі обставини справив межах заявлених позовних вимог, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 стаття 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (частини 5 стаття 12 ЦПК України).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг з водо-теплопостачання за період з листопада 2017 року по квітень 2023 року, а відтак правовідносини, які виникли між сторонами справи, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24 червня 2004 року, Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, що набрав чинності 10 грудня 2017 року та був введений в дію 1 травня 2019 року, Законом України "Про теплопостачання", постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з з постачання теплової енергії" № 830 від 21 серпня 2019 року (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24 червня 2004 року, чинним на момент надання послуг.

Стаття 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24 червня 2004 року визначає перелік комунальних послуг.

До комунальних послуг відносяться, зокрема централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (пункт 1 частини 1 статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом, та не заперечувалось сторонами того факту, що ОСОБА_2 з 2009 року належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Проживаючи у вказаному житловому будинку, ОСОБА_2 є споживачем комунальних послуг, що надаються КП "ТВКГ", однак тривалий час не проводить повну оплату рахунків по отриманим послугам.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за спожиті комунальні послуги, з урахуванням заяв про уточнення та зменшення позовних вимог, ОСОБА_2 має заборгованість з листопада 2017 року по березень 2022 року включно у розмірі 10648 грн.72 коп. за послуги з постачання теплової енергії, яку в добровільному порядку не відшкодовує.

Доказів того, що послуги відповідачу не надавались, що він не користувався наданими послугами і потреби в таких послугах не мав, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має.

Розрахунок боргу, наданий позивачем, сумніву не викликає та приймається судом.

01.08.2014 року між Комунальним підприємством "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" та ОСОБА_2 укладено договір №050-03/368 про постачання теплової енергії, постачання холодної води, у відповідності до якого КП "ТВКГ" зобов`язується надавати ОСОБА_2 послуги з постачання холодної води і теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 . Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою (а.с. 6-8). До вказаного договору доданий розрахунок теплової енергії садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Посилання відповідача та його представника на ту обставину, що вказаний договір відповідачем не підписувався, а тому є неукладений, суд не приймає до уваги, оскільки належних доказів про таке суду не надали. На пропозицію суду заявити клопотання про призначення у справі судово-почеркознавчої експертизи задля доведення таких обгрунтувань, представник відповідача відмовилася заявляти таке клопотання.

Згідно п. 7 вказаного Договору плата за постачання холодної води та теплової енергії за наявності засобів обліку води та теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року "Правила користування тепловою енергією" та "Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України" № 190 від 27.06.2008 року.

Згідно п.9 Договору розрахунковим періодом оплати послуг є календарний місяць. Термін внесення платежів-не пізніше ніж 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с. 6).

Відповідно до п. 17 Договору споживач зобов`язаний оплачувати постачання холодної води і теплової енергії в установлений договором строк.

Згідно п. 22 цього ж Договору, точками розподілу, в яких здійснюється передача постачання холодної води і теплової енергії від постачальника споживачеві є: у будинку садибного типу - місце підключення відповідної інженерної мережі будинку до мережі постачальника.

Комунальне підприємство "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" є підприємством комунальної форми власності, основним видом його діяльності згідно Статуту є задоволення потреб населення, підприємств, установ, організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади міста Южноукраїнська.

Суд не бере до уваги в якості доказу "Робочий проект" обладнання вузла обліку теплової енергії житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , наданий позивачем до матеріалів справи, оскільки такий відповідно до листа начальника відділу енергоменеджменту ТОВ "Ел енд Джи Мітерінг" відкликаний, так як при його виготовленні не дотримано процедуру розроблення проектної документації. Крім того "Робочий проект" не є підставою для нарахування відповідачу заборгованості за комунальні послуги з водо-теплопостачання (а.с. 13). Однак, про наявність нормативних втрат теплової енергії відповідач знав, оскільки проект розроблявся саме за його заявкою та не був оскаржений у судовому порядку.

Відповідно до наказу директора КП "ТВК" №125/а від 19.09.2017 року, виданого на підставі п.23 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198, оскільки розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, всім абонентам КП «ТВКГ», в яких прилади обліку встановлено не на межі балансової належності, нараховуються втрати кількості теплової енергії, що втрачається через теплову ізоляцію трубопроводів від межі балансової належності мереж до вузла обліку (а.с.14).

18.10.2018 року комісією із числа працівників КП "ТВКГ" проведено обстеження системи теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт №124214/4822 та зроблено відповідний висновок, згідно якого вузол обліку теплової енергії встановлено не на межі балансового розмежування, тому розрахунок за теплову енергію необхідно здійснювати з урахуванням втрат на ділянці мережі від межі розділу до місця установки розрахункового приладу, відповідно до п.7.2.43 «Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року № 71, постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 та наказу директора КП "ТВК" №125/а від 19.09.2017 року (а.с. 16).

На адресу відповідача направлялися листи та попередження про необхідність сплати заборгованості та вжиття заходів щодо перенесення вузла обліку теплової енергії до межі балансової належності, однак такі залишилися без задоволення та відповіді, відповідач не вжив заходів, а продовжував споживати надані йому послуги. На пропозиції укласти додаткову угоду щодо розрахунків за постачання теплової енергії, відповідач відмовлявся (а.с. 15, 20, 23-24).

З копії листа КП "ТВКГ" від 13.03.2019 року за вих. №03/438 вбачається, що на адресу ОСОБА_4 направлялася для підписання Додаткова угода №1 від 13.03.2019 року до договору постачання теплової енергії, постачання холодної води №050-03/368 від 01.08.2014 року, в якій зазначено, що плата за витрати теплової енергії в трубопроводах від будинку до межі балансової належності мереж нараховується окремо, згідно п.7.2.43 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 року № 71. Споживачам, у яких є вузол обліку теплової енергії, який встановлений не на межі балансової належності теплових мереж, до показань лічильника додається кількість теплової енергії, що втрачається через теплову ізоляцію трубопроводів від межі балансової належності мереж до вузла обліку (а.с. 17-18).

За приписами частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV).

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Отже, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року.

За приписами пункту 2 частини1 статті 5 Закону України "Про комунально-житлові послуги", комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з частиною 1 статті 12 Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 року № 1022 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.п. 37, 38 цих Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Споживач здійснює оплату за спожиту послугу щомісяця в порядку та строки, визначені договором.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", чинним на момент надання житлово-комунальних послуг.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №344/10719/16-ц.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 3 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Згідно з пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами

Відповідно до частин 1,4 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період.

Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством.

Згідно з частиною 6 статтями 19, частин 5, 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Як свідчить тлумачення статті 256 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Зазначене свідчить про те, що КП «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» надає послуги з теплопостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідач в свою чергу неналежно виконує свої зобов`язання, а тому порушує право позивача на одержання плати за надані послуги з постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 . Відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.За такого, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості.

Щодо клопотання представника відповідача ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву про застосування позовної давності, (а.с.50) суд зазначає наступне

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (зокрема, до вимоги про стягнення пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як встановлено судом, КП "ТВКГ" просить стягнути із ОСОБА_2 заборгованість за період з листопада 2017 року по березень 2022 року включно.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 32 Договору від 01 серпня 2014 року № 050-03/368 укладеного між КП "ТВКГ" та ОСОБА_2 встановлено позовну давність за договором 7 років.

Тому суд не вбачає підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності, оскільки КП "ТВКГ" звернулося до суду із даним позовом в межах позовної давності, узгодженої сторонами Договору.

Таким чином, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з водо-теплопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (, розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ Райффайзен Банк Аваль, МФО 380805) 10648 (десять тисяч шістсот сорок вісім) грн. 72 коп. боргу за послуги з постачання теплової енергії, за період з листопада 2017 року по березень 2022 року включно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 користь Комунального підприємства "Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство" витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення проголошено 23.02.2024 року о 08.00 годині

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова