Справа 206/3180/24
Провадження 2/206/1309/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Дніпро

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

за участі секретаря Погребної А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 третя особа: орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги обґрунтував тим, що 04.11.2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб,про що складено актовий запис № 1235. Від шлюбу мають двох синів повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалося ще до початку військової агресії російської федерації проти України через різні погляди на життя та на сімейні проблеми, між ними не було взаєморозуміння. З березня 2022 року вони проживали окремо. На даний час вони не підтримують сімейні стосунки і шлюбні відносини існують формально. Спільне господарство не ведеться. Відповідач починаючи з березня 2022 року більшість часу знаходиться за кордоном зі старшим чином ОСОБА_4 , а молодший син ОСОБА_5 проживає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. Збереження сім`ї та подальше сумісне життя з відповідачем неможливе, тому шлюб підлягає розірванню, оскільки він носить формальний характер. Відповідач фактично не має заперечень, що після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишиться проживати з ним, оскільки дружина планує виїхати за кордон на постійне місце проживання. Просив суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 04.11.2005 року Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1235; визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , залишивши на його утриманні та самостійному вихованні.

Ухвалою суду від 24червня 2024 року було відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відзив на позов відповідачка не подавала.

Ухвалою суду від 20 серпня 2024 року судом було відмовлено у затвердженні мирової угоди, яка була укладена між позивачем і відповідачем 22.07.2024 року, продовжено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 11вересня 2024 року було закрито підготовче провадження у даній справі, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні.

Позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що дружина з березня 2022 року фактично весь час проживає за кордоном. Спочатку молодший син ОСОБА_5 жив з дружиною за кордоном. Навесні 2024 року син повернувся до України, з того часу постійно проживає з ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є його власністю. В цій квартирі сім`я постійно проживала до війни і зараз в ній вони живуть вдвох із сином. Син навчається у 8 класі. Син не бажає проживати з матір`ю, хоче жити в України разом із ним.

Відповідач надіслала на адресу суду заяву, в якій просить позов задовольнити, розглядати справу без її участі, оскільки визнає позовні вимоги.

Представник органу опіки та піклування втретєв судове засідання не з`явився, висновок щодо розв`язання спору суду не надав.

28.11.2024 представник органу опіки та піклування Воднєва Н.В. подала суду заяву, в якій зазначила, що у зв`язку з фактичною відсутністю спору між сторонами щодо місця проживання дитини,необхідності у наданні відповідного висновку органу опіки та піклування не має. Просила розглянути справу за її відсутності.

За приписами ч.4, ч.5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 755/9769/21 дійшов висновку, про те, що висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право.Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили (пункти 85, 86).

У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо (пункт 87).

Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України (пункт 88).

Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень (пункт 89).

Однак невчинення таких захисних дій з боку владного органу у вигляді неподання висновку не може слугувати підставою для відмови або для зволікання у захисті з боку суду. Адже здійснення правосуддя, захист прав та інтересів дітей не може ставитися у залежність від можливості здійснення владними органами своїх повноважень (пункт 90).

Тому у випадку ненадання висновку органом опіки та піклування, залученим до участі у справі, суд може надати додатковий строк відповідному органу, відклавши розгляд справи. Однак відмовити у винесенні рішення у справі чи зупинити провадження у справі через відсутність такого висновку суд не може (пункт 91).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 рокуу справі№ 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22).

Оскільки представник органу опіки та піклування повторно не з`явився в судове засідання та не надав суду висновок, суд, з метою дотримання прав та інтересів передусім дитини, ухвалив розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача, заслухавши думку дитини та дослідивши надані суду докази, суд встановив наступне.

04.11.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1235.

У шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 79-80).

Згідно із ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положенням ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу, згідно із ч.1 ст. 110 СК України, може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

З пояснень позивача встановлено, що відповідач починаючи з березня 2022 року відповідачка фактично постійно проживає за кордоном. Між подружжям фактично припинені шлюбні відносини. Спільне господарство вони не ведуть, один одним не опікуються. Відповідачка позов про розірвання шлюбу визнала.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, сімейні відносини між подружжям фактично припиненні, кожен з них живе своїм відокремленим життям. Подружні стосунки вони не підтримують. Тобто їхній шлюб наразі існує формально. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позовні вимоги визнала.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, а тому шлюб необхідно розірвати.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 , суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 з травня 2024 року фактично проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 .Разом з цим, зареєстроване місце проживання як батька ОСОБА_1 , так і дитини ОСОБА_5 зареєстровано за адресою АДРЕСА_1 ( а.с. 86-88).

Мати дитини - відповідачка ОСОБА_2 з 2022 року фактично проживає за межами України. До травня 2024 року син ОСОБА_5 проживав разом із матір`ю. У травні 2024 року він повернувся до України і виказав бажання надалі жити з батьком.

ОСОБА_5 навчається у 8-В класі КЗО «НВО № 136» ДМР. З характеристики родини учня ОСОБА_5 встановлено, що дитина навчається в цьому навчальному закладі з 2017 року. Батьки відповідально ставляться до виховання та навчання дитини. Вдома створено всі необхідні житлово-побутові умови для нормального розвитку дитини. Хлопчик виглядає завжди охайно. Батьки підтримують постійний зв`язок зі школою та класним керівником, цікавляться навчальними досягненнями та шкільним життям хлопця, відвідують шкільні та батьківські збори (а.с.95,96).

Відповідно до довідки ТОВ «Будметпроект» ОСОБА_1 працює на посаді помічника керівника по питанням будівництва, його дохід за період з 01.03.2024 по 02.09.2024 склав 187620 грн ( а.с. 92).

В судовому засіданні заслухана думка дитини щодо визначення його місця проживання. Малолітній ОСОБА_5 суду пояснив, що з травня 2024 року проживає з батьком по АДРЕСА_2 , навчається у восьмому класі в гімназії № 136 . На початку війни разом з матір`ю виїхав до Італії. В травні минулого року у супроводі бабусі повернувся до України. Жити в Італії йому не подобається, оскільки там у нього не було друзів. До Італії повертатися він не бажає, хоче жити з батьком в Україні. З матір`ю спілкується, вона приїжджала до України влітку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом ( Стаття 153 СК України).

Відповідно до приписів статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

За приписами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції, врахувавши, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а також врахувавши ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, те, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю, вік дитини, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_5 фактично з травня 2024 року постійно проживає з батьком, який постійно опікується дитиною. Мати ОСОБА_2 з лютого 2022 року проживає в Італії, наміру повертатися до України не має.

Малолітній в судовому засіданні виказав своє бажання проживати разом з батьком.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, враховуючи, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, а також враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, те, що відповідач не заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком, вік дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5 з позивачем ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 81-89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), зареєстрований 04 листопада 2005 року Жовтневим відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1235.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду є документом, що підтверджує факт розірвання шлюбу судом після набрання ним законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення (підписання).

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.12.2024 року.

Суддя І.П. Прінь