Справа № 296/5904/24
У Х В А Л А

Іменем України

16 серпня 2024 рокум. Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі головуючої судді Пилипюк Лілії Миколаївни, розглянувши заяву адвоката Горбового Володимира Анатолійовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

25 червня 2024 року до Корольовського районного суду міста Житомира надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Після вирішення самовідводів суддів Корольовського районного суду міста Житомира, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2024 року для розгляду цивільної справи №296/5904/24 визначено суддю Пилипюк Л. М.

Ухвалою судді від 23 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

14 серпня 2024 року адвокат Горбовий В. А. звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира із заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Заява сформована в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної система (ЄСІТС) «Електронний суд» 14 серпня 2024 року та підписана адвокатом Горбовим В. А.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, адвокат зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Відповідачі порушують права позивача, не повертають позичені кошти, за рахунок яких придбали рухоме і нерухоме майно. Відповідачі ухиляються від зустрічі, на телефоні дзвінки не відповідають. За таких обставини, заявник вважає, що виникла необхідність вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів, так як невжиття таких заходів надасть можливість відчуження (переоформлення) рухомого і нерухомого майна стороннім (третім) особам.

На підставі наведеного, заявник просить вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та набута за час шлюбу (спільного проживання) із ОСОБА_2 ; накласти арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_2 , частка якої належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та набута за час шлюбу (спільного проживання) із ОСОБА_2 ; накласти арешт та заборону відчуження на автомобіль марки Mercedes-Benz C 250, 2013 р. в., номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та набута за час шлюбу (спільного проживання) із ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи на підставі частини 1 статті 153 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України, зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Також підставою для вжиття заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених процесуальним законом, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2020 року (справа №759/3972/18), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Установлено, що предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за договором позики. Ціна позову 628 221,42 гривень. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 21 грудня 2022 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого він позичив ОСОБА_2 15 000 доларів США. Пред`являючи вимоги про солідарне стягнення боргу з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач зазначає, що відповідачі є подружжям, а договір позики від 21 грудня 2022 року укладено ОСОБА_2 в інтересах сім`ї.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд ураховує, що заявник просить накласти арешт та заборону відчуження на нерухоме/рухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3 , хоча ані в матеріалах позову, ані в матеріалах заяви про забезпечення позову немає жодного доказу, що підтверджує перебування відповідачів у шлюбі. Та обставина, що ОСОБА_2 , укладаючи договір позики, перебував у шлюбі та діяв зі згоди дружини підлягає доказуванню в ході судового розгляду справи.

Таким чином, на час вирішення заяви про забезпечення позову матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_3 має невиконані грошові зобов`язання перед ОСОБА_1 , а тому накладення арешту на її майно не може вважатись обґрунтованим.

Крім того, заявник належним чином не обґрунтував свого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист його прав, за захистом яких він звернувся до суду.

З наведених мотивів, враховуючи предмет позову та суб`єктний склад спірних правовідносин, обґрунтування заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Горбового Володимира Анатолійовича про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК