КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 368/1155/23 Головуючий у суді І інстанції: Іванюта Т.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Головачова Я.В., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовував тим, що є особою, яка досягла пенсійного віку та батьком ОСОБА_1 . Оскільки позивач пенсію не отримує, то вважає, що його дочка, яка є працездатною може його утримувати, тому просив суд стягнути з відповідачки аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини доходу ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь та утримання непрацездатного батька ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і довічно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 09 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Зачепіло З.Я., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвали нове рішення, яким у позові відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що її батько ОСОБА_2 має активний статус Фізичної-особи підприємця та отримує дохід від своєї художницької діяльності. Вказує, що позивачем не надані будь-які належні докази його не недієздатності, які б зобов`язували дочку сплачувати аліменти своєму батьку.

Вказувала, що позивачем разом з позовною заявою не було надано доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії та іншого доходу, є значно нижчим за розмір його щомісячних витрат.

Звертає увагу суду, що на забезпеченні ОСОБА_1 перебуває її мати та син, які потребують матеріального забезпечення, так як мати не отримує пенсії на даний момент, а син навчається в платній онлайн школі та є студентом. Вказує, що її дохід складається зі стипендії в розмірі 8 023 гривень, який вона отримує як студент - аспірант, що навчається на денній формі навчання .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що при розгляді справи були порушені права відповідачки, оскільки вона належним чином не була повідомлена про розгляд даної справи. Судові повістки вона не отримувала, а тому не знала що відбувається судовий розгляд. Про вказане рішення дізналась 15.04.2024 року коли на пошту надійшов лист від Приватбанку про заблокування рахунків, після чого знайшла на сайті рішення суду.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що враховувавши стан здоров`я та матеріальне становище позивача, який не працює, пенсію не отримує, суд першої інстанції вважав необхідним стягнути аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 1/4 частини її доходу, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, довічно.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_2 є батьком відповідача ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9).

ОСОБА_2 є особою, яка досягла пенсійного віку, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

До позовної заяви позивачем долучено рахунки за електроенергію та за спожитий газ, яка надається за адресою АДРЕСА_1 , споживачем зазначено ОСОБА_3 (а.с. 11-13).

В матеріалах справи міститься довідка відділу обслуговування громадян №10 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 12.02.2024 року № 1000-021-8/25184, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває на обліку в управлінні, пенсію не отримує. (а.с. 36).

В матеріалах справи містяться відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 12.02.2024 року, за період з 01 кварталу 1998 року по 04 квартал 2023 року (а.с. 37-45).

Відповідно до відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 12.06.2024 року № 2600-0202-8/119297 повідомлено відповідача про те, що ОСОБА_2 на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії не перебуває. Згідно Центральної електронної бази даних одержувачів пенсій відмовна пенсійна справа ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Київській області (а.с. 133).

Встановлено, що ОСОБА_2 має статус фізичної особи-підприємця, який на даний час активний, вид діяльності: 93.05.0 надання інших індивідуальних послуг; 52.62.0 роздрібна торгівля з лотків та на ринках, що підтверджується витягом з реєстру фізичних осіб-підприємців (а.с. 134-137).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі.

Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що він є особою, яка досягла пенсійного віку, однак пенсії не отримує, та розмір отримуваної ним соціальної допомоги щомісячно не дозволяє йому забезпечувати належний рівень життя.

При цьому, будь-яких доказів щодо розміру своїх витрат на харчування, лікування, утримання будинку тощо, та що отримувана ним соціальна допомога не забезпечує його потреб, позивачем не надано.

Надані позивачем рахунки за електроенергію та спожитий газ , які долучені до позовної заяви (а.с. 11-13), суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки з їх змісту вбачається, що споживач за використану електроенергію є ОСОБА_3 , яка не є стороною у даній справі. Проте доказів того, що позивач має борги зі сплати комунальних послуг, або доказів відмови в оформленні субсидії, матеріали справи не містять.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що позивачем не подано доказів наявності чи відсутності у власності нерухомого майна та майна, що підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Суд апеляційної інстанції вважає, що твердження позивача викладені в позовній заяві про те, що його донька ОСОБА_1 є працездатною та у зв`язку з цим може забезпечувати позивача, ґрунтується на припущеннях, оскільки на підтвердження вказаного позивачем не надано жодного належного доказу.

Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати сімейний стан відповідачки, яка хоча і є повнолітньою працездатною особою, однак остання має на утриманні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навчається в оплатній онлайн школі в 11 класі, вартість навчання в якій за місяць складає 2890 грн.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідачка є студенткою, здобувачем вищої освіти ступеня доктора філософії першого року навчання, денної форми навчання у Київському університеті імені Бориса Грінченка (а.с. 126). Відповідно до довідки про доходи виданої Київським університетом імені Бориса Грінченка, відповідачка, як студент-аспірант отримує стипендію у розмірі 8063 грн щомісячно (а.с. 125).

Водночас позивач має статус фізичної особи-підприємця, який на даний час активний та не перебуває в стані припинення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що останній може здійснювати підприємницьку діяльність та отримувати дохід.

Не доведення належними та допустимими доказами факту потреби у матеріальній допомозі виключає можливість застосування частини першої статті 202 СК України та покладення на відповідача обов`язку утримувати свого батька.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 640/919/17, провадження № 61-30295св18, від 07 листопада 2018 року у справі № 400/1621/16-ц, провадження № 61-18661св18.

Враховуючи, що сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку їх утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги, та доказів щодо недостатності доходу позивача для покриття його щомісячних витрат не надано, суд апеляційної інстанції вважає висновок суду про задоволення позову помилковим.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача не було порушено відповідачем.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.

На підставі викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 ..

Щодо судових витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а позивач ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору, сплачений відповідачкою судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1611 грн (а.с. 119) необхідно компенсувати їй за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному наданні оцінці доказів та тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 23 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ) за рахунок держави в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України сплачений судовий збір у розмірі 1611 (одна тисяча шістсот одинадцять) грн за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «05» грудня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Я.В. Головачов

В.І. Олійник