Справа № 138/1808/23
Провадження № 22-ц/801/69/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 рокуСправа № 138/1808/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року та на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

27.06.2023 року ОСОБА_2 звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 17.01.2018 року. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 15.02.2018 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача. На даний час розмір аліментів, які відповідач сплачує на двох дітей становить 4000 грн.

В 2020 році в дочки було виявлено захворювання та встановлено діагноз ізольована соматотропна недостатність, субнанізм, двобічна плоскостопість ІІІ ст., кіста лівої нирки. За вказаних обставин, дитині була встановлена інвалідність та призначена пожиттєва терапія: ліки-гормони, рекомендована дієта, повторний огляд в ДУ «Інститут ендокринології та обміну речовин ім. В.П.Комісаренко» кожні три місяці, спостереження дерматолога, дитячого кардіолога, невролога, ендокринолога, стоматолога, мамолога, нефролога, консультація ортопеда-травматолога, санаторно-курортне лікування.

Позивач вказує, що у зв`язку з встановленням даних діагнозів та подальшим лікуванням дочки позивач понесла витрати, розмір яких становить 69 790, 73 грн. Так в період з 13.02.2020 року по 19.05.2023 року було проведено ряд медичних обстежень на загальну суму 27 109, 25 грн. Крім того, як зазначила позивач, в період з червня 2020 року по червень 2023 року позивачем по рекомендації лікарів було придбано ліків на загальну суму 10 994, 58 грн. Також по рекомендації лікаря ортопеда позивачем для дочки придбані ортопедичні устілки за кошти в розмірі 431, 90 грн. При цьому, позивач також витрачала кошти на проїзд до м. Києва та харчування, розмір яких склав 4000 грн та 3005 грн відповідно. В березні 2023 року по рекомендації лікаря ортодонта позивачем були сплачені кошти в сумі 24 250 грн за лікування дочки у стоматологічному кабінеті.

За таких підстав, позивач просила стягнути з відповідача 1/2 частину понесених нею витрат на лікування доньки в розмірі 34 895, 37 грн.

При цьому, ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 03.07.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

21.07.2023 року до Могилів-Подільського міськрайонного суду від відповідача надійшла заява про заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Заява мотивована тим, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється без підготовчого засідання за наявними матеріалами без проведення судових дебатів. Також відповідач може бути позбавлений права на касаційне оскарження судового рішення. Відповідач зазначив, що рішення за результатами розгляду даної справи має для нього важливе значення, оскільки сума стягнення значна, а відповідач крім того приймає участь у житті своїх дітей та здійснює додаткові витрати на їх утримання. За таких підстав відповідач просив проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 25.07.2024 року заяву відповідача про проведення цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в порядку загального позовного провадження залишено без задоволення.

Також рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 09.10.2024 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на лікування доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 27 358, 10 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього понесені позивачкою витрати на лікування доньки в розмірі 11 032, 84 грн та скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про проведення цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в порядку загального позовного провадження.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не досліджено та не перевірено обставини призначення та придбання ліків позивачем, лікування прикусу та вибору медичного закладу, їх необхідність та пов`язаність із особливим захворюванням доньки, відшкодування вартості проїзду позивача, розмір покриття понесених витрат позивачем державною соціальною допомогою, яку вона отримує на дитину з інвалідністю.

Щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про проведення розгляду цієї цивільної справи в порядку загального позовного провадження, скаржник зазначає, що рішення за результатами розгляду даної справи має для нього важливе значення, оскільки сума стягнення значна, а відповідач крім того приймає участь у житті своїх дітей та здійснює додаткові витрати на їх утримання. Також відповідач переконаний, що він може бути позбавлений права на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечує щодо задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення та ухвала суду першої інстанції відповідають цим вимогам.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.08.2007 року, який було розірвано рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17.01.2018 року.

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 відповідно.

Відповідно до копії Витягу № 231 від 17.01.2022 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб позивач разом з дітьми зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 56115134 з відповідача на користь позивача на утримання дітей сплачуються аліменти в розмірі 1/3 частини доходу відповідача, починаючи з 05.12.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Згідно вказаного розрахунку сума аліментів, яка підлягає стягненню в місяць становить 3898,00 грн, переплата по аліментам станом на червень 2023 року складала 728,50 грн.

Відповідно до копії рішення ЛКК, протокол № 35 від 23.03.2020 року, ОСОБА_5 , 2008 р. н., встановлено діагноз: Е 23.0 Ізольована соматотропна недостатність, субнанізм, та прийнято рішення про направлення на ЛКК за місцем проживання, що дає право на отримання соціальної допомоги строком до 18річного віку.

Як вбачається з копії медичного висновку № 10 від 24.03.2020 року, ОСОБА_5 встановлено діагноз Е 23.0, яке відповідає розділу ІІ п. 3, підп. 3.10 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років.

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 03.04.2020 року ОСОБА_5 , 2008 р.н., призначено Державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю віком до 18 років, законним представником дитини є ОСОБА_2 ..

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено наявність у доньки сторін ряду захворювань, що об`єктивно зумовлюють необхідність проведення як медичних обстежень дитини, так і її постійного лікування, а відтак і участі відповідача, як батька, у додаткових витратах на утримання дитини. Суд визнав підтвердженими понесені позивачем додаткові витрати, пов`язані з обстеженням та лікуванням дитини ОСОБА_6 у розмірі 61 716,15 грн, а тому суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню половина понесених позивачем додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 30 858, 10 грн.

Залишаючи без задоволення заяву відповідача про проведення цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в порядку загального позовного провадження, суд першої інстанції посилався на те, що предметом позову в даній справі є стягнення додаткових витрат на дитину, розмір яких складає 34895,37 грн, а відтак даний спір підлягає під визначення ст. 19 ЦПК України та є малозначним, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, а також те, що вказана справа може бути розглянута тільки в порядку спрощеного провадження.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів повністю погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як визначено в ч. 4 ст. 19 ЦПК України Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України малозначні справи розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) є малозначними справами.

Крім того, згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними також є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що предметом позову в даній справі є стягнення додаткових витрат на дитину, розмір яких складає 34 895, 37 грн, а відтак даний спір підлягає під визначення ст. 19 ЦПК України та є малозначним, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, а також те, що вказана справа може бути розглянута тільки в порядку спрощеного провадження.

Твердження скаржника про те, що він може бути позбавлений права на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки постанова суду апеляційної інстанції за результатом перегляду малозначної справи може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови, у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Враховуючи наведене, за результатами апеляційного перегляду ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25.07.2023 року, не встановлено порушення суддею норм процесуального права, як про це зазначає апелянт у поданій апеляційній скарзі, а тому апеляційна скарга у цій частині задоволенню не підлягає.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо суті спору, колегія суддів зазначає наступне.

Рішення в частині відмови у позові не оскаржується, а тому Вінницьким апеляційним судом не перевіряється.

Як на підставу позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, ОСОБА_2 посилалася на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину, пов`язаних з хворобою дитини, необхідністю лікування дочки.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

У постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Згідно із ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Тобто якщо ці витрати пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надавати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, тривалості та періодичність лікування та з урахуванням цього розрахунок його вартості, а також про вартість ліків, які необхідно придбавати дитині.

Так судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною з інвалідністю до 18 років. Внаслідок наявного захворювання дитина потребує лікування.

На підтвердження розміру понесених додаткових витрат на обстеження, викликані захворюванням дитини сторін, та її лікування позивачем були надані копії медичних документів, зокрема листки призначень та виписки з медичної карти амбулаторного хворого, чеки на придбання ліків.

Вказані витрати були здійснені з метою проведення лікування дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наслідками діагностованих хвороб, а отже, є такими, що викликані особливими обставинами та були понесені саме у зв`язку з потребою у відповідній медичній допомозі дитині, пов`язані з її здоров`ям, а отже, є додатковими витратами та регулюються ст. 185 СК України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач є особою працездатною та фінансово спроможною взяти участь у відшкодуванні половини цих витрат.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 не надав доказів, що його матеріальне становище не дозволяє забезпечити оплату 50% додаткових витрат на лікування дитини.

Розмір заробітної плати відповідача не є тими обставинами, які дають підстави для зменшення обсягу участі батька у додаткових витратах на лікування дитини або звільнення від їх сплати.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши додаткові витрати, понесених позивачкою, у розмірі 34 895, 37 грн.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Твердження та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів визнає їх безпідставними.

Інші доводи скарги фактично зводяться до незгоди відповідача із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук