ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/2229/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Подліянової Г.С.,

Гончар М.С.,

секретар: Камалова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «ПІВДЕННИЙ», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «ПІВДЕННИЙ» про стягнення коштів, який в подальшому було уточнено, а саме 12 грудня 2023 року представник позивача, адвокат Прядко Д.В. подав до суду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «ПІВДЕННИЙ», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, в обґрунтування якої зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 , з яким вона тривалий час перебувала у цивільному шлюбі. За життя ОСОБА_3 залишив заповіт на ім`я позивачки ОСОБА_1 , яким заповів їй серед іншого вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються у Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 2000 доларів США станом на 18 грудня 2015 року; депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.007 на рахунку 4,07 доларів США станом на 18 грудня 2015 року. Після смерті ОСОБА_3 позивачка протягом 6 місяців звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була відкрита спадкова справа.

25 квітня 2016 року на запит приватного нотаріуса Вовк І.І. представник банку «Фінанси та Кредит» письмово повідомив, що на ім`я померлого ОСОБА_3 станом на 18 грудня 2015 року відкрито наступні рахунки: депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 2000 дол. США станом на 18 грудня 2015 року; депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 4,07 дол. США станом на 18 грудня 2015 року.

18 червня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким спадкоємицею є ОСОБА_1 , спадщина на яку видане свідоцтво складається з вкладів, з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 2000 дол. США станом на 18 грудня 2015 року; депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 4,07 дол. США станом на 18 грудня 2015 року.

Постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 № 898 було відкликано банківську ліцензію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 230 від 18 грудня 2015 року про початок процедури ліквідації.

У вересні 2020 року позивач звернулася до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо отримання спадкового майна. Однак листом від 24 вересня 2020 року було повідомлено позивача, що за звітами банків-агентів Фонду гарантована сума відшкодування за вкладом ОСОБА_3 була виплачена через відділення АБ «Південний» 04 листопада 2015 року та 23 грудня 2015 року.

Відповідно до листа ПАТ АБ «Південний» від 10 листопада 2020 року у період з 04 листопада 2015 року по 23 грудня 2015 року в ПАТ АБ «Південний» були виплачені кошти 2000 доларів США за заявою представника ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності посвідченої 03.07.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г. зареєстрованої в реєстрі за № 1068 (бланк НАО 083154). Вказує, що зазначена довіреність є недійсною, оскільки на момент її посвідчення ОСОБА_3 не було в живих.

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідача 2000 дол. США заборгованості за депозитним договором № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року; стягнути з відповідача на користь позивача 4,07 дол. США заборгованість за депозитним договором № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року; стягнути з відповідача 1572 доларів США індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання; стягнути з відповідача 480 доларів США, що становить 3 відсотки річних.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя 04 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «ПІВДЕННИЙ», треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Пономаренко О.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, надання невірної оцінки наявним у справі доказам та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та безпідставними. Вказує, що банк діяв відповідно до приписів Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, у зв`язку з чим підстави для притягнення його до цивільно-правової відповідальності відсутні. Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, доводи позивача і її представника, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1-4 ч. 1, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до частини першої статті 263ЦПКУкраїни судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Так, згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

З аналізу вказаних норм вбачається, що до складу спадкової маси можуть входити лише ті права та обов`язки, що належали спадкодавцю на день смерті.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який залишив заповіт на ім`я ОСОБА_1 , яким заповів їй серед іншого вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються у Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Після смерті ОСОБА_3 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. із заявою про прийняття спадщини, 25 червня 2015 року була відкрита спадкова справа (т. 1, а.с. 9).

25 квітня 2016 року приватним нотаріусом Вовк І.І. отримано відповідь від керуючого філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» на запит від 31 березня 2016 року, яким її повідомлено, що на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 станом на 18 грудня 2015 року відкрито такі рахунки: депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 2000 дол. США; депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 4,07 дол. США (т. 1, а.с. 13).

18 червня 2020 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого спадкоємицею є ОСОБА_1 , спадщина на яку видане свідоцтво складається з вкладів, з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що зберігаються Філії «Запорізьке РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит», депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 2000 дол. США станом на 18 грудня 2015 року; депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 4,07 дол. США станом на 18 грудня 2015 року (т. 1, а.с. 8).

17 грудня 2015 року Правлінням Національного банку України прийнято постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», а 18 грудня 2015 року відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 230 у банку розпочато процедуру ліквідації.

У вересні 2020 року позивачка звернулась до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб стосовно отримання відшкодування на правах спадщини, однак листом від 24 вересня 2020 року її було повідомлено про те, що за звітами банків-агентів Фонду гарантована сума відшкодування за вкладом ОСОБА_3 була виплачена через відділення АБ «Південний» 04 листопада 2015 року та 23 грудня 2015 року (т. 1, а.с. 12).

Листом ПАТ АБ «Південний» від 10 листопада 2020 року позивачку було повідомлено, що у період з 04 листопада 2015 року по 23 грудня 2015 року в ПАТ АБ «Південний» виплати коштів ОСОБА_3 були здійснені за заявою представника ОСОБА_2 , яка діяла на підставі довіреності посвідченої 03 липня 2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гура М.Г., зареєстрованої в реєстрі за № 1068 (бланк НАО 083154) (т. 1, а.с. 14, а.с. 132).

Депозитні договори, банківські квитанції про внесення ОСОБА_3 грошових коштів на депозитні рахунки банку ОСОБА_1 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надала.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав недоведеною вину відповідача в тому, що грошові кошти були отримані особою, яка не мала права на їх отримання, оскільки працівниками банку були дотримані вимоги Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладамищодо верифікації особи, яка звернулася із заявою про отримання коштів. Суд дійшов висновку про те, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки на думку суду, належним способом захисту порушеного права позивачки є звернення в порядку ст.1212 ЦК України до ОСОБА_2 , яка неправомірно отримала грошові кошти.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як встановлено судом, предметом спору у цій справі є грошові кошти, що зберігались на депозитному договорі № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 2000 дол. США; депозитний договір № 313731/32690/7-15 від 19 серпня 2015 року, 2630.9.019472.002 на рахунку 4,07 дол. США.

Вказані договори були відкриті 19 серпня 2015 року, тобто після смерті ОСОБА_3 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи те, що спадкодавець помер у травні 2015 року вказані депозитні договори не могли бути передані ним у спадок позивачці.

Доказів того, що вказані договори існували до смерті ОСОБА_3 а ні суду першої інстанції, а ні апеляційному суду не надано.

Разом з тим, із відповіді Фонду Гарантування вкладів фізичних осіб від 18.03.2024 відомо, що вкладник ОСОБА_3 мав вклади за договором №МВКL-6590 від 15.11.2006 , та за договором банківського вкладу №313731/24106/5-14 від 04.09.2014. Загальний залишок коштів за цими вкладами становив 118,06 грн. і 31 067,96 грн. відповідно (а.с.154-155).

Вимог про стягнення грошових коштів за вказаними договорами позивачка суду не заявляла.

Зважаючи на те, що спірні депозитні рахунки відкриті після смерті спадкодавця, вони відповідно до ст.1218 ЦК України не входять до складу спадщини, а отже і не можуть буті стягнуті з банку на користь спадкоємця.

Наявність свідоцтва про право на спадщину не є підставою для задоволення позову, оскільки зазначені в свідоцтві депозитні договори відкриті після відкриття спадщини.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою не доведено факту наявності права власності померлого спадкодавця на спірні банківські вклади, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, виходячи із вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 інтереси якої представляє адвокат Пономаренко Олександр Олександрович задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 жовтня 2024 рокузмінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Дата складання повної постанови 08 грудня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: Г.С. Подліянова

М.С. Гончар