ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9735/24 Справа № 183/1175/24 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача:Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Копйової О. Л. на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_8 про стягнення коштів за витребуване майно, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернулася до суду із зазначеної позовною заявою.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення коштів за витребуване майно залишено без руху, у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору відмовленою.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення коштів за витребуване майно, визнано неподаною та повернуто позивачу разом із додатками.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу від 17.07.2024 року, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та не відповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що в ухвалі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2024 враховуючи ціну позову, встановлена сума для сплати судового збору в максимальному розмірі, яка становить 15140,00 грн, така сума є непомірною та дуже високою.

Вважає, що суд першої інстанції при розгляді клопотання про звільнення від сплати судового збору не врахував всі перелічені обставини, а саме головне, що суд призначив сплатити судовий збір, який є непосильним для сімї, так як їх сімя є малозабезпеченою, та знаходиться у скрутному матеріальному становищі, яких позбавили житлових прав.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.2 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на ухвали суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що по даній справі оскаржується ухвала про повернення позовної заяви, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не усунуто недоліки такої заяви зазначені в ухвалі від 21 травня 2024 року, оскільки суд не наділений повноваженнями звільняти особу від сплати судового збору без будь-яких достатніх правових підстав та, враховуючи, відсутність таких підстав, ухвалою суду від 21 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення заявника від сплати судового збору, а тому, враховуючи ціну позову - 6 124 900, 27 грн, позивачу необхідно було сплати судовий збір в максимальному розмірі, що становить 15140,00 грн.

Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. Якщо заявник не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважаться неподаною і повертається заявникові.

У ч.2 вказаної статті ЦПК України зазначено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З матеріалів справи вбачається, що хвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху у зв`язку із її невідповідністю вимогам 175 ЦПК України, а саме для надання доказів сплати судового збору в максимальному розмірі, що становить 15140,00 грн, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору відмовлено.

Для усунення зазначених недоліків позивачу надано десятиденний строк з моменту отримання копії ухвали без руху.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набула чинності для України з 11 вересня 1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2,4,5,12,13,19 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону № 3674-VI).

За змістом частини першої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 цього Закону.

Статтею 8 Закону № 3674-VI встановлено підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, перебуває в межах дискреційних повноважень суду і є правом, а не обов`язком суду.

Позивач на підтвердження свого клопотання про звільнення від сплати судового збору додав реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5, відповідно до якого підтверджено відсутність доходу, окрім соціальної допомоги по догляду за дитиною. Посилалася на те, що не має змоги оплатити судовий збір у зв`язку з тим, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за відсутності доходу, є малозабезпеченою особою, на даний час не працює, отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною.

Зазначені доводи нічим не спростовуються.

Суд першої інстанції вважав, що позивач не надала документів для звільнення її від сплати судового збору та не зазначила підстави звільнення з посиланням на пункт, частину, статті Закону, що не відповідає вимогам процесуального права, які покладають на суд обов`язок дослідити та оцінити наявні у справі докази, мотивувавши у судовому рішенні підстави їх відхилення або врахування, а також самостійно застосувати право до фактичних обставин спору, виходячи із принципу jura novit curia («суд знає закони»).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Співвідношення принципу доступу до правосуддя та обов`язку сплати судового збору під час звернення до суду вимагає від суду тлумачити будь-які обов`язки зі сплати судового збору так, щоб жодним чином не ускладнити їх виконання позивачем (заявником, скаржником).Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21.

Аналогічні підхід щодо забезпечення права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, основною складовою якого є право доступу до суду, застосовує і Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права.

За висновками Суду, необхідність сплачувати судовий збір по-різному впливає на можливість особи реалізувати право на доступ до суду залежно від стадії процесу, на якій воно виникає. Так, якщо сплата судового збору є умовою прийнятності позову (заяви) до розгляду й відповідно неможливість виконати зобов`язання перешкоджає особі звернутися до суду першої інстанції, наведене становить «потенційне обмеження» права на доступ до правосуддя. Отже, у разі подання обґрунтованого клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати, національним судам доцільно його задовольняти та порушувати провадження у справі (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», рішення від 24.05.2006 у справі «Вейсман та інші проти Румунії»).

Для визначення суми судового збору суд першої інстанції послався на ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру у розмірі 15140 грн, зазначивши, що відповідно до наданих відомостей ОСОБА_1 отримала пенсію по втраті годувальника (на дитину) за період 01.12.2022 року по 30.06.2023 року в сумі 32624,71 грн, не прийнявши до уваги, що щомісячний дохід становить 4660, 67 грн.

Таким чином, не вирішивши фактично клопотання позивачки про звільнення від сплати судового збору, яке вона обґрунтувала, подавши до суду докази, які підтверджують відсутність у неї доходу, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачці, що не відповідає принципу доступу до правосуддя та вимогам законності, обґрунтованості та справедливості судового рішення.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачці, суд першої інстанції на вищезазначені правові норми належної уваги не звернув, не врахував предмет і підстави пред`явленого позову, не перевірив аргументи позивачки з посиланням на відповідні докази, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду

підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як роз`яснено у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, то питання відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає вирішенню по завершенню розгляду справи по суті.

Керуючись ст. ст. 368,369, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Копйової О. Л. задовольнити.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: