КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 367/8007/20

провадження № 22-ц/824/1531/2024

20 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Колесніченко М. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання частки та встановлення порядку користування частками у спільному сумісному майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2023 року в складі судді Линника В.Я.,

встановив:

В грудні 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О. А. звернувся до суду з поданням, в якому просив визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частину трикімнатної квартири загальною площею 61,1 кв. м., житловою площею 35,8 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , та визначити розмір частки боржника (1/4 частину) за ОСОБА_2 в зазначеній квартирі; встановити порядок користування квартирою та виділити в натурі частину у праві спільної сумісної власності подружжя за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виділення у користування боржнику ОСОБА_2 житлових кімнат відповідно до їх часток та залишення допоміжних приміщень: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридорів у спільному користуванні.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О. А. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 367/8007/20, виданого 05 серпня 2021 року Ірпінським міським судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 130 000 грн як повернення грошової позики.

Станом на 27.12.2022 борг не сплачений, боржник не вживає жодних заходів для сплати боргу.

Боржник ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 зареєстровано за дружиною боржника - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №2043 від 22.04.2005 року.

1/2 частка вказаного майна набуто подружжям за час шлюбу та є спільним сумісним майном подружжя.

1/4 частка цього майна може бути визначена за ОСОБА_2 , виходячи із рівності часток у спільній сумісній власності, та в подальшому реалізоване з метою примусового виконання рішення суду.

З огляду на викладене, приватний виконавець Валявський О. А. просив подання задовольнити.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2023 року подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О. А. задоволено частково.

Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею, 61,1 кв. м., житловою площею 35,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначено, що частка боржника ОСОБА_2 у спільній сумісній власності подружжя становить 1/4 частину трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61,1 кв.м., жилою площею 35,8 кв.м.

25.10.2023 боржник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2023 року.

Свої доводи обґрунтовує тим, що 22 квітня 2005 року його дружина ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 продали належну їм квартиру АДРЕСА_3 за 95 950 грн.

Вказана квартира належала їм на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації Білицького деревообробного комбінату.

В той же день, 22 квітня 2005 року, його дружина ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 купили квартиру АДРЕСА_2 за 18 000 грн в рівних частинах кожному.

Відповідно, він ніякого відношення до приватної власності дружини не має.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме виніс оскаржувану ухвалу за його відсутності та відсутності ОСОБА_3 , які не були належним чином повідомленні про розгляд вказаного подання, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

05.12.2023 стягувач ОСОБА_1 направив відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначив, що доводи боржника ОСОБА_2 відносно відсутності у нього права власності на спірну квартиру є необґрунтованими і такими, що не базуються на нормах матеріального права, не доведені належними та допустимими доказами.

Зазначає, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Протилежне, тобто належність майна до роздільного майна подружжя, потребує доведення. Тягар доказування обставин покладається на того, хто її спростовує.

В матеріалах справи відсутні доводи боржника про відсутність в нього майна, що має правовий статус «спільної сумісної власності подружжя», так само, як і таки докази, що базуються на доказах, викладених в апеляційній скарзі.

Вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та такою, що прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права.

11.12.2023 приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський О. А. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Вважає, що апеляційна скарга не містить жодних документальних підтверджень позиції боржника.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_2 - адвокат Римаренко І. В. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити. Додатково зазначила, що 10 січня 2024 року Ірпінським міським судом Київської області було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктом її особистої приватної власності.

На підтвердження вказаної обставини надала суду копію позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності від 01.01.2024, копію ухвали про відкриття провадження у справі за вказаним позовом від 10 січня 2024 року ( справа №367/7711/23).

В судовому засіданні стягувач ОСОБА_1 просив відмовити в задоволенні поданої апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На спростування доводів боржника про те, що він не повідомлявся про розгляд справи, стягувачем надані витяги з реєстрів кореспонденції Ірпінського міського суду , а також відомості про причину повернення поштового відправлення - за закінченням терміну зберігання.

Разом з тим, вказані документи не є належними доказами повідомлення боржника ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції 20 лютого 2023 року.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII(далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О. А. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 367/8007/20, виданого 05 серпня 2021 року Ірпінським міським судом Київської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 130 000 грн як повернення грошової позики.

Станом на 27.12.2022 борг не сплачений, боржник не вживає жодних заходів для сплати боргу.

Боржник ОСОБА_2 з 16 січня 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 зареєстровано за дружиною боржника - ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №2043 від 22.04.2005 року.

Задовольняючи подання приватного виконавця в частині визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1/2 частину трикімнатної квартири загальною площею, 61,1 кв. м., житловою площею 35,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 та визначаючи, що частка боржника ОСОБА_2 у спільній сумісній власності подружжя становить 1/4 частину, суд першої інстанції виходив із того, що вказана квартира була набута за час перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, а тому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У справі, що переглядається, підставою звернення приватного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення, а тому є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та його дружини, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено.

Водночас ОСОБА_3 заперечує належність майна на праві спільної сумісної власності їй і боржнику, вважає себе єдиною власницею 1/2 частини спірного майна.

Вказана обставина підтверджується тим, що до Ірпінського міського суду Київської області Степаненко Л. М. подано відповідний позов до боржника ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року ( справа №2-591/11, провадження №14-31цс21) зробила висновок про те, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України).

Спір про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є спором між боржником і іншими співвласниками майна. Після відкриття провадження за позовною заявою виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, боржник набуває статусу позивача (абзац перший частини п`ятої статті 56 ЦПК України).

Оскільки виконавець може звертатися з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від волі боржника чи навіть всупереч такій волі, та враховуючи, що процесуальний кодекс не містить вичерпного регулювання участі виконавця у позовному провадженні, підлягають застосуванню правила частин третьої, четвертої статті 57 ЦПК України: зменшення розміру позовних вимог, зміна предмета або підстави позову, укладення мирової угоди, відмова від апеляційної або касаційної скарги, заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими або виключними обставинами можлива лише за письмовою згодою виконавця; якщо боржник не підтримує заявлених позовних вимог, то це не є підставою для залишення подання без розгляду; відмова боржника від позову, подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє виконавця права підтримувати позов і вимагати розгляду справи по суті.

Якщо виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові виснувала, якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду.

Отже, у цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О. А. про визначення частки та встановлення порядку користування частками у спільному майні залишенню без розгляду.

Апеляційний суд роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 20 лютого 2023 року скасувати.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича про визначення частки та встановлення порядку користування частками у спільному майні залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бутиоскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук