ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1321/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/345/24 Категорія: 302000000 Літвінова Г. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Ковальська Ольга Олександрівна;

відповідач Набутівська сільська рада Черкаського району Черкаської області;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ковальська Ольга Олександрівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковальської Ольги Олександрівни на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.06.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання,

в с т а н о в и в:

20.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся у суд з вказаним позовом, у якому просив припинити шляхом розірвання договір оренди землі від 16.02.2022 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Набутівською сільською радою Черкаського району Черкаської області, щодо земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3141 га, кадастровий номер :03:001:0127. Просив стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати по справі.

В обґрунтування позову зазначено, що 16.02.2022 року між ОСОБА_1 , як орендарем, та відповідачем Набутівською сільською радою Черкаського району Черкаської області, як орендодавцем, було укладено строком на сім років договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3141 га з кадастровим номером :03:001:0127, яка розташована за межами населених пунктів на території Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області. Позивачу указана земельна ділянка була передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: під сіножаті - 0,5978 га, під пасовища 1,7163 га.

Позивач зазначає, що він звертався до відповідача з листом від 23.10.2023 року щодо припинення дії договору оренди землі від 16.02.2022 року шляхом його розірвання. Рішенням Набутівської сільської ради від 22.11.2023 року позивачу було відмовлено у добровільному розірванні указаного договору, у зв`язку з чим він звернувся з цим позовом до суду.

Своє бажання розірвати договір оренди землі позивач обгрунтовує тим, що в умовах введеного 24.02.2022 року воєнного стану в Україні він фактично не використовує орендовану земельну ділянку у зв`язку з нерентабельністю її обробки у сьогоднішніх економічних умовах, проте вимушений сплачувати орендну плату, що може найближчим часом призвести до втрати його платоспроможності, що на думку позивача є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів та підставою для їх захисту у судовому порядку.

Крім того, позивач посилається на те, що при виставленні на аукціон права оренди земельної ділянки було недостовірно відображено місцезнаходження земельної ділянки на Публічній кадастровій карті України. Передана йому у оренду земельна ділянка не відповідає заявленим характеристикам та має відмінне місцезнаходження, вона є болотистою місцевістю, заросла кущами та чагарниками, меліоративні канали не очищені, що унеможливлює скошування та заготівлю товарного сіна, потребує для її приведення у належний стан спеціальної техніки та витрат на паливні матеріали. Викладене свідчить про нерентабельність обробки земельної ділянки, а вартість орендної плати за землю виявилася для позивача надмірною, зважаючи на неможливість користування земельною ділянкою.

Таким чином, зважаючи на введення в Україні воєнного стану, збільшення вартості пального, зменшення цін на зернову продукцію, невідповідність місцезнаходження земельної ділянки "Ілюстрація аукціону" її фактичному розташуванню, невідповідність земельної ділянки характеристикам, які передбачено договором, а також погіршення фінансового становища позивача, останній звернувся в суд з даним позовом.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.06.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання відмовлено повністю.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не наведено законних підстав для розірвання договору оренди землі, зокрема не надано доказів того, що під час проведення аукціону позивач був введений в оману відповідачем щодо місця розташування земельної ділянки та її характеристики.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Ковальська О.О. подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.06.2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. Припинити шляхом розірвання договір оренди землі від 16.02.2022 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Набутівською сільською радою Черкаського району Черкаської області, щодо земельної ділянки, яка розташована в адміністративних межах Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області (за межами населеного пункту) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3141 га, кадастровий номер :03:001:0127.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05 червня 2024 року є незаконним, таким, що прийняте судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, незастосуванням закону, який підлягав застосуванню, та неправильним встановленням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вважає помилковий висновок суду першої інстанції щодо неможливості застосування висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 12.04.2018 року у справі № 904/7057/17, оскільки у обох випадках між сторонами виникли подібні правовідносини, а дана постанова Верховного Суду визначає застосування норм права у подібних правовідносинах щодо припинення договору оренди землі, шляхом його розірвання.

Вказує, що чинним законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін цього договору. Таке розірвання може ініціюватися як з підстав, визначених сторонами у спірному договорі, так і у випадках, визначених законом (ст. 141 ЗК України). Зазначається, що умови укладеного між сторонами договору (серед іншого п. 33, 34,36 Договору) та норми чинного законодавства ( ст. 31,32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 141, 142 ЗК України, ст. 651 ЦК України), на які здійснено посилання позивачем, судом не взято до уваги при винесенні оскаржуваного рішення

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При розгляді справи судом встановлено, що між ОСОБА_1 та Набутівською сільською радою Черкаського району Черкаської області був укладений договір оренди землі від 16.02.2022 року, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :03:001:0127, яка розташована за межами населених пунктів на території Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області (а.с.14-17).

З наданого позивачем Протоколу про результати земельних торгів № LRE001-UA-387 від 14.02.2022 року вбачається, що право оренди указаної земельної ділянки позивач здобув у результаті організованих відповідачем земельних торгів, на які було виставлено право оренди земельної ділянки площею 2,3141 га, кадастровий номер :03:001:0127, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області (а.с.18-20).

Відповідно до пункту 2 договору в оренду передається земельна ділянка площею 2,3141 га, у тому числі: сіножаті - 0,5978 га, пасовища 1,7163 га.

Пунктами 6, 7 договору передбачено, що указана земельна ділянка не має недоліків, що можуть перешкодити її ефективному використанню. Інші особливості об`єкта оренди, які можуть вплинути на орендні відносини, відсутні.

У пункті 5 договору зазначено нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка становить 22162,05 грн.

Договір укладено на строк сім років, який обчислюється від дати укладення цього договору (пункт 8 договору).

Орендна плата за користування земельною ділянкою встановлена пунктом 9 договору і становить 361,52% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в розмірі 80 119,99 грн. за рік.

Згідно з пунктом 34 договору його дія припиняється шляхом розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, або з інших підстав, визначених законом.

Пунктом 35 договору установлено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

08.11.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про припинення дії договору оренди землі від 16.02.2023 року шляхом його розірвання щодо земельної ділянки із кадастровим номером :03:001:0140, посилаючись на підстави його розірвання, які є аналогічними указаним у позовній заяві, а саме у зв`язку з введенням воєнного стану, збільшення вартості пального, зменшенням цін на зернову продукцію, погіршення фінансового становища ОСОБА_1 , а також нерентабельність обробки вказаної земельної ділянки через її невідповідність заявленим при проведенні аукціону характеристикам, а саме її якісним показникам (а.с.33).

Рішенням ХХХVII сесії восьмого скликання Набутівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 22.1.2023 року № 37-10/VІІІ відмовлено позивачу у достроковому припиненні договору оренди земельної ділянки комунальної форми власності від 16.02.2022 року площею 2,2141 га, кадастровий номер :03:001:0140 (а.с.34).

Вирішуючи питання щодо правомірності розірвання достроково в судовому порядку оспорюваного договору, колегія суддів виходить із наступного.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди

землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.

Подібна позиція щодо суті істотної зміни обставин була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №910/15484/17.

Частинами третьою та четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до спірних правовідносин, передбачено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

З системного аналізу вищезазначених норм матеріального права слід дійти висновку, що чинним законодавством передбачається можливість розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору.

Наявність відповідної умови в договорі є вирішальною для розгляду справи. Отже, сторони у договорі мають чітко визначити можливість розірвання договору в односторонньому порядку та механізм (процедуру) такого розірвання (шляхом підписання відповідної угоди, тощо). Таке визначення має бути чітким та недвозначним, закріплювати всі умови співпраці.

Системний аналіз умов договору оренди свідчить, що його умовами не передбачено можливості розірвання в односторонньому порядку за ініціативою орендаря. При цьому, заперечення зі сторони орендодавця свідчить, що останній не погоджується на розірвання, тобто відсутня взаємна згода сторін на розірвання договору.

Водночас умовами оспорюваного договору (пункт 34) передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання іншою стороною обов`язків, передбачених договором, та з інших підстав визначених законом (а.с.17).

Стаття 652 ЦК містить приписи для ситуацій, коли сторона об`єктивно може виконати зобов`язання, проте внаслідок зміни обставин таке виконання втрачає для неї сенс або кінцевий результат буде не тим, на який вона розраховувала на початку. В цьому разі виникає потреба зміни умов зобов`язання (договору) до змінених суттєвим чином обставин.

Зокрема, стаття 652 ЦК передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених ч.4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Обов`язки орендодавця встановлено у ст. 25 Закону України "Про оренду землі", згідно якої орендодавець зобов`язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов`язані з поліпшенням стану об`єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об`єкта оренди.

У заявленому позові ОСОБА_1 не посилався як на підставу для розірвання договору на наявність істотних порушень договору другою стороною (орендодавцем), а тому позов не може бути задоволено з цих підстав. Вимогу про зміну умов договору позивач не заявляв.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку, що при підписанні договору оренди, сторони домовилися про неможливість розірвання цього договору в односторонньому порядку, що скріпили своїми підписами (а.с.17), а у судовому ж порядку указаний договір може бути розірвано у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

При розгляді справи підстав для розірвання договору згідно ст. 32 Закону України «Про оренду землі», передбачених статтями 24 і 25 цього Закону, судом першої інстанції як і апеляційним судом не встановлено.

Що стосується посилання позивача як на підставу розірвання договору оренди землі, що він під час проведення аукціону був введений в оману відповідачем щодо місця розташування земельної ділянки та її характеристик, суд першої інстанції вірно зазначив, що у ході проведення аукціону на право оренди земельної ділянки позивач був ознайомлений з її кадастровим номером, отже мав можливість ознайомитися з її характеристиками на місцевості до укладення договору оренди.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що саме по собі введення воєнного стану не є підставою розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між сторонами, у результаті істотної зміни обставин. Позивач не надав суду доказів, на підставі яких можливо зробити висновок про те, що обставини для позивача змінилися настільки, що така зміна є істотною.

Доводи скаржника щодо не врахування судом першої інстанції висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 12.04.2018 року у справі № 904/7057/17 є безпідставними, оскільки фактичні обставини у цих справах є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.

Колегія суддів наголошує, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин із метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Суд першої інстанції вірно вказав, що правовідносини у справі № 904/7057/17 відрізняються від встановлених у даній справі № 699/345/24 тим, що сторони у договорі оренди обумовили можливість розірвання договору в односторонньому порядку, тоді як у даному цивільному спорі сторони пунктом 35 договору установили, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Доводи скаржника щодо можливості розірвання договору оренди землі відповідно до ст. 141 ЗК України не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій, крім перетворення державних підприємств у випадках, визначених статтею 120-1 цього Кодексу;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини;

ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії;

з) припинення права користування надрами у разі закінчення встановленого спеціальним дозволом на користування надрами строку користування надрами (у разі передачі земельної ділянки державної, комунальної власності користувачу надр для здійснення діяльності з користування надрами);

и) невиконання акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, яке утворилося шляхом перетворення державного підприємства, вимог, визначених статтею 120-1 цього Кодексу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.»

У пункті «а» ч. 1 ст. 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі N 146/1094/21 надано тлумачення положень частини третьої статті 202 ЦК України та зроблено правовий висновок про те, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови або відсутність таких, чи коли одна зі сторін набуває право на односторонню відмову. Одностороння відмова від договору оренди, як вид одностороннього правочину, розрахована на сприйняття саме іншою стороною договору оренди. Це зумовлено тим, що якщо існують підстави для односторонньої відмови або вона не залежить від певних підстав, то для орендаря вчинення такої відмови породжує істотні правові наслідки у вигляді розірвання договору. Тому в разі, якщо орендодавець має право на односторонню відмову від договору оренди землі і вчиняє такий односторонній правочин, то відмова від договору має бути адресована та сприйнята орендарем.

Таким чином, виходячи з таких засад (принципів) цивільного права, як розумність та диспозитивність, що мають фундаментальний характер, сторони в договорі оренди можуть встановити як умову про одностороннє розірвання договору оренди землі, так і процедуру її реалізації, а тому якщо укладеним між сторонами договором передбачено розірвання договору в односторонньому порядку і зацікавленою стороною дотримано порядку його розірвання, він відповідно є розірваним у порядку, визначеному договором.

Разом із цим п. 35 договору оренди містить чітке зазначення, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Тобто наведеними умовами договору не передбачена можливість його розірвання на вимогу однієї зі сторін. Наявність істотних порушень договору другою стороною (орендодавцем), які б давали підстави для розірвання договору матеріали справи не містять.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну представника ОСОБА_1 адвоката Ковальської О.О. слід залишити без задоволення, а рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.06.2024 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковальської Ольги Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 05.06.2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст складено 14 серпня 2024 року.

Судді