РІШЕННЯ

іменем України

16 січня 2024 рокуСправа №451/1564/23
Провадження № 2/451/72/24

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Радехові в залі суду цивільну справу №451/1564/23 за позовом ОСОБА_2 до Радехівської міської рада Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення,

у с т а н о в и в:

1 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення.

У позовній заяві він зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Новий Яричів Львівського району Львівської області померла його мама ОСОБА_3 . За життя вона склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2306 га, згідно з Державним актом про право власності не землю, серії ІІ-ЛВ № 033537, заповіла у власність свого сина - ОСОБА_2 , тобто заявника у справі. Відповідно до довідки Радехівської міської ради № 470 від 01.09.23 на час смерті ОСОБА_3 проживала і була зареєстрована на АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_4 . Ще за життя мами, позивач систематично надавав посильну допомогу, в тому числі і особистою працею, як мамі, так і братові, оскільки ОСОБА_4 за станом здоров`я був обмежений у самообслуговуванні. Після смерті мами, оскільки, як зазначалося вище, ОСОБА_5 був обмежений до самообслуговування, він почав проживати з останнім, допомагав йому по господарству, придбавав продукти харчування тощо. У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Криве Червоноградського району Львівської області помер його брат ОСОБА_4 . Оскільки він допомагав брату вести господарство та допомагав у самообслуговуванні, від так на день смерті ОСОБА_4 позивач проживав з ним без реєстрації. Так, відповідно до довідки Радехівської міської ради № 505 від 21.09.23 на час своєї смерті ОСОБА_4 , проживав і був зареєстрований один на АДРЕСА_1 . Нещодавно позивач через свого представника - ОСОБА_6 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої Ярославом Хрусцель, нотаріусом в м. Варшава Республіка Польща, 10 серпня 2023 року, подав відповідну заяву про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом у письмовому вигляді йому повідомлено про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ним не було подано документів, що підтверджують факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Проте, додатково наголосив, що на момент смерті ОСОБА_4 він проживав спільно із ним без реєстрації на АДРЕСА_1 , оскільки він в силу фізичного стану не здатен був для самообслуговування. Отож, просить суд: ухвалити рішення, яким: установити факт, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , спільно проживав з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , до дня його смерті (а.с.3-6).

1 листопада 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.25).

Ухвалою судді від 2 листопада 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.1-2).

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав повністю та просив задовільнити.

Представник відповідача скерував суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без представника Радехівської міської ради Львівської області за наявними матеріалами справи (а.с.68).

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовільнити з таких міркувань.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Новий Яричів Львівського району Львівської області померла мати позивача ОСОБА_3 , що видно з копії Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 4 березня 2022 року (а.с.16).

За життя вона склала заповідальне розпорядження, відповідно до якого земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,2306 га, згідно з Державним актом про право власності не землю, серії ІІ-ЛВ № 033537, заповіла у власність свого сина - ОСОБА_2 (копія заповіту від 29 грудня 2021 року, посвідченого секретарем Новояричівської селищної ради Львівської області, а.с.17, копія Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІ-ЛВ №033537 від 15 березня 2000 року, а.с.18).

Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області № 470 від 1 березня 2023 року на час смерті ОСОБА_3 проживала і була зареєстрована на АДРЕСА_1 разом із сином ОСОБА_4 (а.с.19).

Ще за життя мами, ОСОБА_2 систематично надавав посильну допомогу, в тому числі і особистою працею, як мамі, так і братові, оскільки ОСОБА_4 за станом здоров`я був обмежений у самообслуговуванні. Після смерті мами, позивач почав проживати з братом, допомагав йому по господарству, придбавав продукти харчування тощо, що встановлено в судовому засіданні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Криве Червоноградського району Львівської області помер брат позивача ОСОБА_4 (копія Свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 від 12 січня 2023 року, а.с.21).

Відповідно до довідки Радехівської міської ради Львівської області № 505 від 21 вересня 2023 року на час своєї смерті ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований один на АДРЕСА_1 .

Позивач через свого представника - ОСОБА_6 , яка діє на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_7 , нотаріусом в м. Варшава Респубілка Польща. 10 серпня 2023 року, подав відповідну заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73928794 від 13.09.2023, а.с.23, 34).

Проте, постановою приватного нотаріуса Юрченко Олени Василівни про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 вересня 2023 року №157/02-147 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовлено, оскільки ним не було подано документів, що підтверджують факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.24).

Між тим, на момент смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_2 проживав спільно з ним без реєстрації на АДРЕСА_1 , що в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не довіряти показам яких у суду підстав немає.

З матеріалів спадкової справи №137/2023 до майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 видно, що окрім позивача, спадкоємців за законом чи за заповітом та осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні немає.

Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому відповідно до ст. 12, 229 ЦПК України такі докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу 1 (одного) року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Верховний Суд у справі № 337/3395/21 від 24 червня 2022 року зазначив, що: «у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону».

З огляду на наведене вище, у разі відсутності спадкоємців територіальна громада за місцем відкриття спадщини, інтереси якої представляє відповідний орган місцевого самоврядування, набуває спадкове майно у власність на підставі статті 1277 ЦК України та в порядку, визначеному статтею 338 ЦПК України.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що спадкові правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином на спадкові правовідносини після смерті ОСОБА_4 поширюються норми ЦК України, оскільки спадщина після його смерті відкрилася після ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України).

Статтями 1222-1223 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За правилами ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами ст. 1269-1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ст. 1272 ЦК України визначено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно із ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Тобто прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

У цьому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

У п. 9 роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» також зазначено, що при встановлені факту прийняття спадщини, то, враховуючи положення статей 1268, 1269 ЦК, мова може йти лише про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо спадкові правовідносин виникли після набрання чинності ЦК України (після 1 січня 2004 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Правилами ст. 1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Метою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач ОСОБА_2 довів суду, належними та допустимими доказами, факт постійного проживання на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позовні вимоги сторони щодо встановлення факту, що має юридичне значення, є законними та обґрунтованими і, відповідно такі необхідно задовільнити.

Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування сплаченого судового збору, суд не вирішує питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 229, 258-259, 263-265, 315, 338, 354 ЦПК України; на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1258, 1262, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296, 1277 ЦК України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 задовільнити.

Установити факт, що ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , спільно проживав з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , до дня його смерті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони та інші учасники у справі.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Мулявка Олег Васильович, юридична адреса: місцезнаходження: вулиця Л. Українки, 3, місто Радехів, Червоноградський район, Львівська область, 80200.

Відповідач: Радехівська міська рада Львівської області, , місцезнаходження: проспект Відродження, будинок 3, місто Радехів, Червоноградський район, Львівська область, 80200.

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 січня 2024 року.