ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

09 грудня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Соловей Г.В.,
з участю секретаря Гапонюк І.В.,
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2024 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.
В судове засідання представник позивача надав клопотання де вимоги позову підтримав та просили позов задовольнити, справу розглянути у відсутність їхнього представника. У разі неявки відповідача до суду без належних підстав, проти винесення рішення в заочному порядку не заперечували.
В судовому засіданні відповідач не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, зокрема і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду Київської області, причини неявки суду не відомі, заяв чи клопотань про розгляд справи в його відсутність до суду не надходило.
У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З урахуванням положень ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.
При розгляді справи, судом встановлено, що 26.09.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Фастівської міськрайонної філії Київського центру зайнятості з заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю та про надання статусу безробітного.
За особистими заявами відповідача, наказом від 26.09.2023 року № НТ230926 ОСОБА_1 був наданий статус безробітного з 26.09.2023 року, наказом від 27.09.2023 № НТ230927 призначена допомога по безробіттю, як застрахованій особі залежно від страхового стажу, відповідно до ч.1,3,4 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» до трьох років 50% від середньої з/п (доходу) залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: з 27.09.2023 року по 24.03.2024 року.
Згідно з Наказом № НТ230927 від 27.09.2023 року прийнято рішення розпочати виплату допомоги по безробіттю з 27.09.2023 року.
Згідно з Наказом № НТ240222 від 22.02.2024 року припинено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з припиненням реєстрації безробітного у зв`язку з невідвідуванням (не підтвердження наміру перебування у статусі зареєстрованого безробітного без поважних причин) ЦЗ протягом 30 робочих днів з дня наступного за днем останнього (відвідування) підтвердження з 04.01.2024 року.
Як вбачається з акта №17 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Київського обласного центру зайнятості від 12.03.2024 року, встановлено що між ОСОБА_1 та ТОВ «РІКС РЕКРУТИНІ» укладено договір № 250816 від 25.08.2023 року про надання послуг з комплектування розвантаження та навантаження готової продукції у період з 25.08.2023 року по 25.10.2023 року.
Про вказаний факт працевлаштування ОСОБА_1 центр зайнятості не повідомила.
З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, на адресу відповідача було направлено претензію № 315/19-01/19-01-32 від 17.04.2024 року про необхідність добровільного повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості, проте вимога була проігнорована відповідачем.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» одним з принципів страхування на випадок безробіття є обов`язковість страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками.
Частиною 1 статті 4 передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці.
Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю.
Частиною 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.
Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» передбачено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття далі - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.
При розгляді письмових матеріалів судом встановлено, що між ОСОБА_1 (виконавець) та ТОВ «РІКС РЕКРУТИНІ» в особі директора Терещука Сергія Анатолійовича (замовник) було укладено договір № 250816 від 25.08.2023 року про надання послуг з комплектування розвантаження та навантаження готової продукції. Заумовами вказаного договору виконавець зобов`язується надавати послуги щодо комплектування, пакування, маркування, переміщення, завантаження/розвантаження вантажу, до/з автотранспортного засобу, а замовник зобов`язується оплачувати виконавцю належним чином надані послуги. Вартість послуг становить 5000 грн за 10 000 одиниць продукції (п. 2.1 Договору).
Пунктом 4.1. передбачено, що Договір починає діяти з моменту його підписання і скріплення печатками (за наявності) сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.
Відповідно до акту № 1 надання послуг від 25.10.2023 року, відповідно до умов договору № 250816 від 25.08, виконавець упакувала, завантажила 2990 штук товарів, а Замовник зобов`язується сплатити послуги щодо пакування товарів у розмірі 1495,00 грн.
Згідно з пп.2 п. 1 розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України 15.06.2015 № 613, Виплата допомоги по безробіттю припиняється в разі припинення реєстрації безробітного з підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (з дня припинення реєстрації або в разі невідвідування без поважних причин центру зайнятості).
Згідно статті 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 198, Центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня: початку зайнятості особи (крім участі у громадських та інших роботах тимчасового характеру, зайнятості працею, пов`язаною з організацією підготовки та проведенням виборів Президента України, народних депутатів України, місцевих виборів) - забезпечення роботою самостійно.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Таким чином, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов до висновку, що позивачем вчинено дії щодо встановлення обставин, які впливають на порядок виплати матеріальної допомоги по безробіттю, прийнято рішення в межах повноважень та відповідно до встановленого порядку та з визначених законом підстав про повернення допомоги по безробіттю.
Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом.
Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України.
За подання позову до суду про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 3028,00 грн судового збору.
Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,263,265,268,280-284 ЦПК України, Законом України «Про зайнятість населення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», суд
Стягнути з ОСОБА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя Г.В.Соловей