Провадження №22-ц/812/1658/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Миколаїв

Справа № 467/1052/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Шаманської Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Тищук Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_3 ,

на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області, постановлену суддею Кірімовою О.М., 24 вересня 2024 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту ухвали не зазначена,

у с т а н о в и в:

11 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 24 січня 2019 між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказував, що у них з дружиною відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Спільного господарства сторони не ведуть, подружні стосунки фактично припинені та шлюб носить лише формальний характер.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив розірвати шлюб.

До початку розгляду справи відповідач подала заяву про надання строку для примирення з позивачем строком на шість місяців.

Клопотання обґрунтоване тим, що відповідачка не визнає позов та має намір зберегти сім`ю, оскільки у подружжя є спільні малолітні діти.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2024 року клопотання ОСОБА_2 задоволено. Надано сторонам строк для примирення та збереження сім`ї строком на чотири місяці. Провадження у справі зупинено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно не враховано того, що позивач свідомо та категорично висловив свою позицію щодо неможливості збереження сім`ї з відповідачем. Тривалий час між сторонами існують виключно неприязні стосунки. З 01 грудня 2023 року ОСОБА_1 проходить службу в ЗСУ за контрактом. 23 травня 2024 року він отримав поранення на фронті та проходив тривале лікування, проте відповідачка жодного разу не навідала його, навіть не телефонувала. ОСОБА_3 зазначав, що протягом останнього року спілкування між сторонами відбувається виключно у судових справах про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей, стягнення аліментів на утримання дружини та про розірвання шлюбу.

За такого, апелянт зазначав, що заява відповідачки про надання строку для примирення направлена на затягнення процесуальних строків.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги, зокрема на ухвалу суду про зупинення провадження у справі розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала районного суду зазначеним вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 січня 2019 року Кропивницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с.19).

Від шлюбу, сторони мають малолітніх доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6,7).

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 19 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

16 вересня 2024 року від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про надання часу для примирення тривалістю шість місяців.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2024 року сторонам надано строк для примирення для збереження сім`ї строком на чотири місяці та зупинено провадження у справі.

За правилами ст.211 ЦПК України передбачено, що одним із завдань розгляду справи по суті визначається сприяння примиренню сторін.

У ч.7 ст.240 ЦПК України вказується на можливість суду у справах про розірвання шлюбу зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців, а згідно з п. 4 ч.1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Тобто, у відповідності до п. 4 ч.1 ст. 251 ЦПК України надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення є обов`язковою підставою зупинення провадження у справі.

Конкретний строк для примирення визначає суд першої інстанції.

Стаття 111 СК України передбачає, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечитиме моральним засадам суспільства.

Одним із таких заходів є надання сторонам строку для примирення.

З положень ст. 251 ЦПК України встановлено, що в разі не зупинення провадження у справі про розірвання шлюбу у зв`язку з наданням сторонам строку для примирення, суд допустить порушення норм процесуального права, незалежно від обставин справи, оскільки зазначена норма передбачає безумовне обов`язкове зупинення провадження у справі.

Аналізуючи зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу суду про зупинення провадження у справі про розірвання шлюбу, колегія суддів приходить до висновку про те, що на цій підставі фактично оскаржується ухвала в частині призначеного сторонам строку для примирення, а позивач фактично не погоджується з наданням судом першої інстанції строку для примирення.

Проте, згідно ст. 353 ЦПК України оскаржувана ухвала в частині надання сторонам строку на примирення не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою від 24 вересня 2024 року сторонам надано строк для примирення чотири місяці, тобто в межах передбаченого законом строку.

Оскільки надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

При вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі суд першої інстанції дотримався положень п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Посилання в апеляційній скарзі на неможливість збереження сім`ї, апеляційний судом до уваги не приймаються з огляду на те, що такі обставини будуть предметом дослідження судом першої інстанції при розгляді справи по суті та не впливають на обов`язок суду зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення, що обумовлено відсутністю згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права,

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: Т.Б. Кушнірова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.