Справа №487/3568/23
Провадження №2/487/331/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді - Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання - Беспалько А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення часток в квартирі АДРЕСА_1 по ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , встановлення факту постійного проживання із спадкодавцями ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на час відкриття спадщини.

Ухвалою від 28.06.2023 справу залишено без руху.

11.07.2022 позивач подала заяву про виконання ухвали суду про залишення позову без руху.

Ухвалою від 12.07.2023 відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази.

09.10.2023 до суду надійшла спадкова справа №19/2023 після смерті ОСОБА_4

21.09.2023 і 07.11.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_2 , який позовні вимоги визнав, на спадщину після батьків не претендує.

07.12.2023 представник позивача подала до суду заяву про зміну предмета позову та просила визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на частку квартири АДРЕСА_1 , після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 28.03.2024 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

01.11.2024 представник позивача надала заяву про долучення до матеріалів справи докази.

01.11.2024 позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю , позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення.

Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №19/2023, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що згідно договору міни від 17.08.1999, зареєстрованого на Біржі нерухомості «Эдвайс-Консульт» в журналі біржових угод за №1143, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 поміняли належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на належну на праві власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 та належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 та в подальшому договір зареєстрований в КП ММБТІ за №18307 від 31.08.1999, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2008, яке набрало законної сили 02.05.2008, визнано дійсним договір міни від 17.08.1999, зареєстрованого на Біржі нерухомості «Эдвайс-Консульт» в журналі біржових угод за №1143, згідно якого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 поміняли належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1 на належну на праві власності ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 та належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно ч.2 ст. 372 ЦК України, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже, співвласникам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить на праві власності по 1/2 частки кожному квартири АДРЕСА_1 , оскільки інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Заводським районним у м. Миколаєві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 458 від 03.09.2019.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно із частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст.1216,1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги, після смерті ОСОБА_3 є її чоловік ОСОБА_4 , згідно свідоцтва про одруження, виданого 21.05.1959 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №912 від 21.05.1959, син ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 23.02.1964 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №646 від 23.02.1964, де його матір`ю вказано - ОСОБА_3 , батьком - ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 05.06.1960 міським ЗАГС м. Миколаєва, актовий запис №1664 від 05.06.1960, де її матір`ю вказано - ОСОБА_3 , батьком - ОСОБА_4 та свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 28.12.1978 Палацом урочистих подій м. Миколаєва, актовий запис №93543 від 28.12.1978, згідно якого наречена ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та зміни прізвище на ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про на спадщину за законом ніхто не звертався, відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 21.10.2024.

Проте, спадкоємець першої черги ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті його дружини ОСОБА_10 , відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4 , згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва від 22.03.2023, тобто вважається таким, що прийняв спадщину та протягом строку, встановленого, статтею 1270 цього Кодексу, не заявляв про відмову від неї, але через хворобу не змін звернутися з відповідною заявою до нотаріуса.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті його дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , виходячи із рівності часток спадкоємців, відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України, у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Заводським районним у м. Миколаєві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №550 від 21.10.2019.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_4 22.03.2023 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.

Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Швейнової Н.С. від 22.03.2023, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_4 , через відсутність факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та не визначена частка у праві власності на квартиру, яка є спадковим майном.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 в справі № 1-8/99 про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї", окрім членів сімей взагалі (чоловік або дружина, прямі родичі по низхідній і висхідній лініях - діти і батьки), до членів сімей також відносяться особи, які перебувають на утриманні або проживають із суб`єктами права (інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство, зокрема, не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо). Обов`язковою умовою визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення із суб`єктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно із пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 п. 3гл.10 р.II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_4 , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів: актом постійного проживання №1 від 31.03.2023, згідно якого сусіді підтвердили, що ОСОБА_1 постійно проживала зі своїм батьком в квартирі АДРЕСА_5 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 та здійснювала його догляд, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, сплачувала комунальні платежі, а також позивач понесла втрати на його поховання, підпис сусідів засвідчена директором ТОВ «Ліски-М» 11.07.2023, довідкою ТОВ «Перша приватна поліклініка філія Миколаїв», згідно якого ОСОБА_4 страждав на хронічні хвороби та потребував постійного стороннього догляду з 2014 року по день його смерті, квитанціями про витрати на поховання, які понесла ОСОБА_1 .

З наведеного слідує, що позивач ОСОБА_1 на час смерті її батька ОСОБА_4 проживала разом з ним за адресою: АДРЕСА_4 .

Інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, надав до суду заяву, в якій зазначив, що не приймає спадщину після смерті його батька.

Відтак, ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , а саме частку квартири АДРЕСА_1 .

Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Таким чином, при обставинах, коли у позивача відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів, чим може бути визнання права, відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, з огляду на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право власності на спадщину у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , позовні вимоги позивача про визнання за нею права власності на частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 263- 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4

Суддя С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 11.11.2024.