06.11.2024 Справа № 756/8506/24
Унікальний № 756/8506/24
Провадження №2/756/4012/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Яценко Н.О.,

за участю секретаря Євтушик В.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання послуг та відшкодування матеріальної, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в липні 2024 року звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідачки. В обгрунтування позову вказує, що 02.10.2023 року між нею та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір оренди квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , згідно умов якого відповідач зобов`язався надати в оренду вказану квартиру, а позивач - оплачувати вартість оренди 9 000 грн. у відповідності до умов договору та внести залогову суму в розмірі 9 000 грн., строк оренди з 02.10.2023 року по 02.10.2024 року.

Відповідно до п.3.2.1 договору, нею було внесено залогову суму в розмірі 9000 грн. в якості забезпечення виконання зобов`язань позивачем за договором оренди.

Зазначає, що виконувала взяті на себе зобов`язання, вчасно оплачувала комунальні послуги, вносила оплату за оренду житла, вчасно передавала показники лічильників відповідачу, але відповідач невірно передавала у комунальні служби зафіксовані нею (на мобільний пристрій) показники, та не передавала їй квитанції про фактичну сплату комунальних послуг, що значною мірою ускладнювало прорахунок витрат за комунальні послуги. Також перекладала на неї відповідальність за вирішення питань, які стосуються невірно переданих арендодавцем показників лічильників. На всі зауваження орендодавець не реагував та не здійснював жодних кроків для вирішення ситуації, що склалася. На фоні цих причин з орендодавцем виникали постійні непорозуміння, що стали причиною її виїзду з найманого житла.

Орендодавець прийняла квартиру в належному та охайному стані, отримала два екземпляри ключів та підтвердила, що ніяких претензій зі свого боку не має. Доказом цього, є відео, яке було зафіксовано 02.05.2024 в час передачі квартири відповідачу.

Після того, як позивач залишила квартиру, відповідач відмовилася повернути залогову суму в розмірі 9000 грн. (пп.3.2.1 Договору оренди).

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти, які були надані в якості залогової суми в розмірі 9000 грн., матеріальну та моральну компенсацію 10 000 грн., витрати по сплаті судового збору та оплату юридичної послуги ТОВ «ЛИГЛ» в розмірі 5000 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Яценко Н.О.

Ухвалою від 29.07.2024 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін.

Від відповідача надійшов відзив на позов в якому вона заперечувала проти позову, з посиланням на те, що підписуючи договір оренди сторони дійшли згоди, щодо істотних умов договору, проте позивач не дотрималася порядку дострокового розірвання договору, не сповістила ( в тому числі письмово) завчасно - за один місяць, про намір розірвати договір, а також не надала до суду акт повернення житла (належним чином посвідчену копію) складений у відповідності до положень п.4.1.2, а тому вважає, що підстав для стягнення 9000 грн. не має.

Також посилається на те, що при зверненні до суду позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір та в своїй позовній заяві позивач безпідставно посилається на КАС. Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 02.10.2023 року між ОСОБА_2 , як наймодавець, та ОСОБА_3 , як наймач, укладено договір оренди квартири АДРЕСА_2 .

За умовами п.3.1 договору, за домовленістю сторін щомісячна плата за користування об`єктом нерухомості - орендна плата вноситься наймачем у грошовій формі в складає 9 000 грн.

Відповідно до п.3.2.1 договору особливості порядку розрахунків по орендованій платі за об`єкт нерухомості, під час підписання договору наймач вніс оплату за перший місяць проживання і залогову суму 9000 грн.

Термі дії договору з 02 жовтня 2023 року по 02 жовтня 2024 року.

Відповідно до п.4.1.1 моментом фактичного використання об`єкта нерухомості за даним договором є підписання сторонами Акта приймання-передачі житлового приміщення (Додаток № 1 до договору).

Відповідно до п.4.1.2 моментом закінчення фактичного використання Об`єкта нерухомості за даним договором є підписання сторонами Акта здачі житлового приміщення (Додаток № 2 до Договору). Відповідач доводила, що сторони не підписали акт здачі приймання житлового приміщення, як того вимагає п.4.1.2, проте суду не надано доказів, що сторони підписували і акт приймання-передачі житлового приміщення, як вказано у п.4.1.1 договору.

Пунктом 4.2 сторони передбачили, дострокове розірвання даного договору, а також зміна його умов, можливі з ініціативи кожної із сторін, з повідомленням про це іншу сторону не менш ніж за тридцять днів до передбачуваної дати розірвання (зміни) Договору.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст.810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ч.1 ст.548 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Суд вважає, що у сторін договору наявне право визначити в договорі вид забезпечення виконання зобов`язань, що не передбачений ст.546 ЦК України, узгоджується із принципом свободи договору, встановленого ст.627 ЦК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Як встановлено судом, позивач під час укладення договору оренди сплатила відповідачу орендну плату та 9000 грн. в якості залогової суми. Сума в розмірі 9000 грн. була сплачена позивачем в якості забезпечення виконання нею зобов`язань за договором оренди, а тому залогова сума 9000 грн. є заставою.

Відповідальність сторін передбачена розділом 5 договору, проте умовами договору сторони не визначали залишення залогової суми наймодавцю у разі неповідомлення про дострокове розірвання договору.

Доводи відповідача відносно того, що позивач не виконувала належним чином умови договору оренди не в повному обсязі сплачені комунальні послуги у зв`язку з чим у відповідача виникло право на заставлене майно, а тому кошти в сумі 9000 грн. поверненню позивачу не підлягають, суд вважає безпідставними, оскільки відповідачем згідно зі ст.81 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що позивач неналежним чином виконувала умови договору оренди, як і доказів того, що відповідач звертався до позивача з вимогою про погашення заборгованості за вказаним договором, чи що існує відповідне судове рішення про стягнення такої заборгованості.

Cудом встановлено, що позивач передала ключі від орендованої квартири відповідачу і остання не пред`являла будь-яких вимог до неї щодо орендованої квартири, а тому у суду наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 9000 грн.

Стосовно відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 10 000 грн. суд доходить до наступного висновку.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи між сторонами виникли договірні відносини, позивачем не доведено, що відповідач завдала їй матеріальні чи-то моральні збитки, а тому суд відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивача 10 000 грн.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, проте позивачем не надано доказів на підтвердження того, що нею понесені витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., як і не надано договору на підтвердження того, що позивач користувалася послугами ТОВ «ЛИГЛ», а тому суд також відмовляє у стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 454,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП- інформація невідома, адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) про стягнення коштів за договором про надання послуг та відшкодування матеріальної, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП- інформація невідома, адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) грошові кошти які були надані в якості залогової суми у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн. та судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 20 коп.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 06.11.2024 року.

Суддя Н.О. Яценко