ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року

м. Київ

справа № 522/8095/18

провадження № 61-2454св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Князюка О. В., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) в особі Южного головного регіонального управління про захист прав споживача і визнання поруки припиненою.

Позовну заяву обґрунтували тим, що 06 червня 2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір № OD7KAN10970026, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 12 266,25 дол. США з терміном повернення до 05 червня 2015 року зі щомісячною сплатою кредиту згідно графіку погашення та відсотків за користування кредитом для придбання автомобіля марки «DAEWOO» модель «MATIZ», 2008 року випуску. Згідно з пунктом 14.11 цього кредитного договору сторони домовились про встановлення позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у п`ять років.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань придбаний позичальником автомобіль передано у заставу згідно з пунктами 8, 9 цього кредитного договору.

Крім того, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 06 червня 2008 року між ОСОБА_2 і Банком укладено договір поруки, відповідно до пункту 12 якого, порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Через неможливість повернення кредиту 16 квітня 2010 року позичальник за актом приймання автомобіля передала заставне майно Банку.

12 серпня 2011 року між позичальником і Банком укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою сторони узгодили наступне. Дата остаточного погашення заборгованості за договором 08 серпня 2015 року (пункт 1.2). У разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди) понад 30 днів: термін повернення кредиту, зазначений в пункті 1.2 договору, є 31-й день з моменту такого порушення; вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, якій слідує за днем повернення кредиту (32-й день), рахується простроченою (пункти 1.5.1, 1.5.2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2011 року у справі № 2-1992/11 встановлено, що станом на 14 червня 2011 року (дата проведення попереднього судового засідання) заборгованість за договором не зменшилася, а навпаки, значно зросла та складає 20 648,75 дол. США, з яких: 2 348,62 дол. США - прострочена заборгованість за кредитним договором та 1 959,33 дол. США - прострочена заборгованість за відсотками, через що позов Банку задоволено та в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 06 червня 2008 року № OD7KAN10970026 звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «DAEWOO» модель «MATIZ», 2008 року випуску.

Позивачі стверджували, що відповідно до умов додаткової угоди від 12 серпня 2011 року - термін погашення кредиту змінено, а через встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2011 року у справі № 2-1992/11 преюдиційні обставини щодо порушення боргових зобов`язань у 2011 році, - станом на 2016 рік вже сплинула позовна давність щодо стягнення заборгованості.

Також позивачі вказували, що умовами пункту 12 договору поруки від 06 червня 2008 року передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, тобто не має встановленого строку, через що до вказаних правовідносин мають бути застосовані норми частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

З огляду на наведене, з урахуванням уточнень, позивачі просили суд на захист прав споживача ОСОБА_1 , як позичальника за споживчим кредитом, визнати заборгованість за кредитно-заставним договором № OD7KAN10970026, укладеним із ПАТ КБ «ПриватБанк» 06 червня 2008 року та додатковою угодою від 12 серпня 2011 року, прощеним боргом і припинити боргові зобов`язання; визнати поруку ОСОБА_2 за договором поруки, укладеним із ПАТ КБ «ПриватБанк» 06 червня 2008 року, припиненою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року у складі суді ОСОБА_3 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Визнано заборгованість за кредитно-заставним договором № OD7KAN10970026, укладеним ОСОБА_1 із ПАТ КБ «ПриватБанк» 06 червня 2008 року, та додатковою угодою від 12 серпня 2011 року, прощеним боргом і припинено боргові зобов`язання. Визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки, укладеним із ПАТ КБ «ПриватБанк» 06 червня 2008 року припиненою.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що нездійснення Банком передбачених законом дій щодо стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_1 відповідно до умов додаткової угоди від 12 серпня 2011 року протягом п`яти років після невиконання останньою кредитних зобов`язань, свідчить про безнадійність кредиту та фактичне прощення боргу, що на захист прав позивача ОСОБА_1 як споживача фінансових послуг є підставою для припинення кредитних правовідносин та боргових зобов`язань.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки додатковою угодою змінено строк повернення кредиту за кредитно-заставним договором від 06 червня 2008 року № OD7KAN10970026 з 2015 року на 2011 рік, а Банк протягом шести місяців не звернувся до суду з вимогами до поручителя ОСОБА_2 , то порука за договором поруки, укладеним 06 червня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 і Банком, є припиненою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк»), яке є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду Одеської області від 16 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, за яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано поруку ОСОБА_2 за договором поруки, укладеним із ПАТ «ПриватБанк» 06 червня 2008 року припиненою. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та увалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання за кредитним договором. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Тому апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволення позовних вимог про захист прав споживача ОСОБА_1 та звільнення її від переслідування або притягнення до суду за невиконання кредитних зобов`язань за спливом позовної давності.

Водночас апеляційний суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідно до умов додаткової угоди від 12 серпня 2011 року - термін погашення кредиту був змінений, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2011 року у справі № 2-1992/11 встановлено обставини щодо порушення ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором у 2011 році, а отже і факт настання терміну повернення кредиту, умови договору поруки від 06 червня 2008 року передбачено, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, то станом на 2016 рік порука ОСОБА_2 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи

У лютому 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дідуренко С. В., із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на те, що апеляційний суд розглянув справу за її відсутності, належним чином не повідомленої про дату, час та місце розгляду справи (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 5 частини першої статті 411 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд:

- не врахував, що позивачка не отримувала судову повістку, а дізналась про дату апеляційного розгляду справи через застосунок «Дія»;

- проігнорував, що заяву про відкладення розгляду справи позивачка подала не через канцелярію суду, а через абонентську скриньку, оскільки їй було відмовлено у допуску до приміщення суду через діагноз;

- не звернув увагу на те, що у заяві позивачки від 16 лютого 2022 року також було зазначено про відсутність, на той час, адвоката та неможливість здійснення самопредставництва в суді;

- не оцінив відзив позивачки на апеляційну скаргу.

Крім того, до вказаної касаційної скарги ОСОБА_1 додала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, яке обґрунтовував тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відсутність позивача, водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, у зв`язку з чим ОСОБА_1 14 березня 2022 року евакуювалася до Чеської Республіки та повернулася в Україну на початку 2023 року. Копію оскаржуваного судового рішення апеляційного суду отримано представником 15 лютого 2023 року у суді першої інстанції.

У червні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» через підсистему «Електронний суд» подало до Верховного Суду пояснення, в якому просило врахувати під час розгляду справи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 22 лютого 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 02 березня 2023 року визнано підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року, наведені у клопотанні ОСОБА_1 неповажними. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суд для усунення недоліків касаційної скарги, а саме запропоновано заявниці подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій навести інші підстави для його поновлення та надати відповідні докази.

Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано матеріали справи № 522/8095/18 із Приморського районного суду м. Одеси; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

У травні 2023 року матеріали справи № 522/8095/18 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За змістом частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 червня 2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір № OD7KAN10970026, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 12 266,25 дол. США з терміном повернення до 05 червня 2015 року зі щомісячною сплатою кредиту згідно графіку погашення та відсотків за користування кредитом для придбання автомобіля марки «DAEWOO» модель «MATIZ», 2008 року випуску.

Згідно з пунктом 14.11 кредитного договору сторони домовились про встановлення позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю в п`ять років.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань придбаний позичальником автомобіль був переданий у заставу згідно з пунктами 8, 9 кредитного договору.

Також 06 червня 2008 року між ОСОБА_2 і ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки, у пункті 12 якого визначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Через неможливість повернення кредиту 16 квітня 2010 року позичальник за актом приймання автомобіля передала заставне майно Банку.

12 серпня 2011 року між ОСОБА_1 і Банком була укладена додаткова угода до кредитного договору від 06 червня 2008 року № OD7KAN10970026, якою сторони узгодили, що дата остаточного погашення заборгованості за договором становить 08 серпня 2015 року (пункт 1.2).

Водночас сторони дійшли згоди, що згідно зі статтями 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додатку № 1 до цієї Додаткової угоди) понад 30 днів: термін повернення кредиту, зазначений в пункті 1.2 договору, є 31-й день з моменту такого порушення; вся заборгованість за кредитом, починаючи з наступного дня, якій слідує за днем повернення кредиту (32-й день), рахується простроченою (підпункти 1.5.1, 1.5.2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2011 року у справі № 2-1992/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави встановлено, що станом на 14 червня 2011 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитно-заставним договором від 06 червня 2008 року № OD7KAN10970026 не зменшилася, а навпаки, значно зросла та складає 20 648,75 дол. США, з яких: 2 348,62 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом та 1 959,33 дол. США прострочена заборгованість за відсотками, через що позов Банку був задоволений та в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором від 06 червня 2008 року № OD7KAN10970026 звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «DAEWOO» модель «MATIZ», 2008 року випуску.

Правове обґрунтування

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тлумачення статті 526 ЦК України свідчить, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України.

Так, у цій статті зазначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

Щодо позовної давності як підстави припинення зобов`язання за договором

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Аналіз наведеного свідчить про те, що позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, відповідно до ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не позбавляє права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстав пропуску позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 755/19205/17 (провадження № 61-7052св19).

Щодо припинення поруки

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Водночас частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та увалюючи нове судове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання за кредитним договором. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не породжує право боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про захист прав споживача та звільнення її від переслідування або притягнення до суду за невиконання кредитних зобов`язань за спливом позовної давності.

Водночас апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що оскільки відповідно до умов додаткової угоди від 12 серпня 2011 року - термін погашення кредиту був змінений, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2011 року у справі № 2-1992/11 встановлено обставини щодо порушення ОСОБА_1 боргових зобов`язань за кредитним договором у 2011 році, а отже і факт настання терміну повернення кредиту, умови договору поруки від 06 червня 2008 року передбачають, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, то станом на 2016 рік порука ОСОБА_2 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України є припиненою.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд розглянув справу за відсутності заявниці, належним чином не повідомленої про дату, час та місце розгляду справи, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Матеріли справи свідчать про те, що відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 31 січня 2019 року справу № 522/8095/18 за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року передано на розгляд судді-доповідачу Ващенко Л. Г. Судді у складі колегії: Колесніков Г. Я., Вадовська Л. М. (а. с. 144).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 лютого 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року (а. с. 145-146).

06 лютого 2019 року Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , копію ухвали суду про відкриття апеляційного провадження від 04 лютого 2019 року та копію апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» з доданими до неї матеріалами (а. с. 147).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 березня 2019 року справу за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року призначено до розгляду на 27 червня 2019 року о 10 год 00 хв у приміщенні суду (а. с. 148).

01 квітня 2019 року Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 , та її представника - ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_2 , судові повістки-повідомлення, якою повідомив їх про дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 149).

Кореспонденція направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повернулася до суду без вручення із відмітками «за закінчення встановлено строку зберігання» та «адресат відсутній» (а. с. 154-155, 158-159, 162-163).

27 червня 2019 року, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, Одеським апеляційним судом відкладено розгляд справи на 28 листопада 2019 року.

04 липня 2019 року Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якою повідомив їх про дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 165).

Кореспонденція направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повернулася до суду без вручення із відмітками «адресат відсутній» (а. с. 166-167, 169).

16 жовтня 2019 року Одеський апеляційний суд повторно направив на поштову адресу ОСОБА_1 та її представниці - ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якою повідомив їх про дату, час і місце судового розгляду справи.

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримала судову повістку суду, що підтверджується її особистим підписом на наявному у справі рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 172).

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала до канцелярії Одеського апеляційного суду заяву про відкладення розгляду справи та надання копії апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2018 року для ознайомлення (а. с. 173).

28 листопада 2019 року Одеським апеляційним судом з огляду на клопотання ОСОБА_1 відкладено розгляд справи на 16 квітня 2020 року (а. с. 176).

Також 28 листопада 2019 року Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 та її представниці - ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якою повідомив їх про дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 177).

12 грудня 2019 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_4 отримала у Одеського апеляційного суду копію ухвали суду від 04 лютого 2019 року про відкриття апеляційного провадження від 04 лютого 2019 року та копію апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» з доданими до неї матеріалами (а. с. 179).

Кореспонденція направлена ОСОБА_1 повернулася до суду без вручення із відмітками «за закінчення встановлено строку зберігання» (а. с. 181-182, 185-186).

08 квітня 2020 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_4 із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Одеського апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання через продовження в Україні строку карантину внаслідок пандемії коронавірусу COVID-19 (а. с. 189-194).

16 квітня 2020 року Одеським апеляційним судом відкладено розгляд справи на 05 листопада 2020 року у зв`язку з тимчасовими заходами з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19 (а. с. 196).

20 квітня 2020 року Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 та адресу її представниці - ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якою повідомив їх про нову дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 197).

25 квітня 2020 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_4 отримала судову повістку суду від 20 квітня 2020 року, що підтверджується її особистим підписом на наявному у справі рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а. с. 200).

Натомість, кореспонденція направлена ОСОБА_1 повернулася до суду без вручення із відміткою «адресат відсутній» (а. с. 203-204).

02 листопада 2020 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку подала до Одеського апеляційного суду відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 205 - 212).

05 листопада 2020 року Одеським апеляційним судом відкладено розгляд справи на 15 квітня 2021 року у зв`язку з перебуванням судді-доповідача Ващенко Л. Г. на лікарняному з 21 жовтня 2020 року (а. с. 214).

У березні 2021 року Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 та адресу її представниці - ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якою повідомив їх про нову дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 215).

Кореспонденція направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повернулася до суду без вручення із відмітками «адресат відсутній» (а. с. 220-223).

12 квітня 2021 року представниця ОСОБА_1 - ОСОБА_4 із застосуванням засобів електронної пошти подала до Одеського апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання через епідемічну ситуацію в Україні (а. с. 224 - 226).

15 квітня 2021 року Одеським апеляційним судом відкладено розгляд справи на 26 серпня 2021 року у зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії Колеснікової Г. Я. у відпустці з 09 до 16 квітня 2021 року (а. с. 228).

Також 15 квітня 2021 року Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 та адресу її представниці - ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якою повідомив їх про нову дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 229).

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 05 серпня 2021 року № 3348 відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 20 липня 2021 року № 1612/0/15-21 «Про звільнення ОСОБА_5 з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» та з врахуванням пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи (а. с. 230).

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05 серпня 2021 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М. для розгляду справи №522/8095/18 за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 231).

Розпорядженням від 18 серпня 2021 року № 4258 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у відповідності до пункту 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28 грудня 2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А. П. та Погорєлової С. О. (а. с. 232 - 234).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року цивільну справу за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» прийнято до провадження новим складом колегії суддів. Призначено розгляд справи в судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду на «26» серпня 2021 року (а. с. 235).

20 серпня 2021 року Одеський апеляційний суд повідомив телефонограмою представницю ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про час та місце слухання справи апеляційним судом (а. с. 236).

24 серпня 2021 року ОСОБА_4 засобами електронної пошти подала до Одеського апеляційного суду заяву по факту припинення повноважень, у зв`язку із закінченням строку дійсності довіреності ОСОБА_1 (а. с. 237-240).

26 серпня 2021 року, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, Одеським апеляційним судом відкладено розгляд справи на 17 лютого 2022 року (а. с. 241).

Також у цей день Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 та адресу її представниці - ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якими повідомив їх про нову дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 242).

Кореспонденція направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повернулася до суду без вручення із відмітками «адресат відсутній» (а. с. 243-243 а, 243 б-243 в).

17 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала до Одеського апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке мотивувала тим, що дізналась про дату та час розгляду справи із застосунку «Дія». Зазначила, що через ускладнення після захворювання на COVID-19 досі перебуває на лікуванні. Адвоката для представництва її інтересів у судовому засіданні немає.

На підтвердження наведених у клопотанні обставин позивачка надала суду позитивний результат аналізу від 26 січня 2022 року № молекулярно генетичного дослідження проби на наявність РНК вірусу SARS-CoV-2, проведеного вірусологічною лабораторією відділу дослідження біологічних факторів Держаної установи «Одеський обласний центр контролю та профілактики хвороб Міністерства охорони здоров`я».

У судове засідання, яке відбулось 17 лютого 2022 року, з`явилася представниця АТ КБ «ПриватБанк» - Яковлєва-Ангеловська О. А. Інші учасники справи, зокрема і позивачка ОСОБА_1 , до суду не з`явилися.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що апеляційний суд розглянув подане позивачкою клопотання про відкладення розгляду справи та відхилив його у зв`язку з його неналежним обґрунтуванням.

Крім того, аналіз наведеного та змісту оскаржуваної постанови свідчить про те, що зважаючи на тривале перебуванні справи на розгляді в суді апеляційної інстанції, неодноразове заявлення позивачкою та її представницею клопотань про відкладення розгляду справи, висловлення своїх доводів і міркувань у позовній заяві та інших заявах і клопотаннях по справі, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи судом, керуючись положенням частини другої статті 372 ЦПК України, апеляційний суд дійшов цілком правильного висновку про можливість розгляду цієї справи у відсутності позивачки та її представника.

Посилання у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не врахував, що позивачка не отримувала судову повістку, а дізналась про дату апеляційного розгляду справи через застосунок «Дія», є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини п`ятої, пункту 2 частини сьомої, пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, зокрема, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Матеріали свідчать про те, що 26 серпня 2021 року, у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи, Одеським апеляційним судом відкладено розгляд справи на 17 лютого 2022 року (а. с. 241). У цей же день Одеський апеляційний суд направив на поштову адресу ОСОБА_1 та адресу її представниці - ОСОБА_4 судові повістки-повідомлення, якими повідомив їх про нову дату, час і місце судового розгляду справи (а. с. 242).

Кореспонденція направлена ОСОБА_1 та ОСОБА_4 повернулася до суду без вручення із відмітками «адресат відсутній» (а. с. 243-243 а, 243 б-243 в).

Розглядаючи справу, апеляційний суд врахував вказані обставини, та огляду на пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України дійшов правильного висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 та її представниця про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Водночас Верховний Суд звертає увагу заявниці на те, що відповідно до абзацу другого статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» додатковим способом інформування про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, місце, дату і час судового засідання, може бути надання інформації з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, у тому числі з використанням мобільного застосунку Порталу Дія.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд проігнорував, що заяву про відкладення розгляду справи позивачка подала не через канцелярію суду, а через абонентську скриньку, а також те, що суд не надав оцінку відзиву позивачки на апеляційну скаргу, відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і законного оскаржуваного судового рішення апеляційного суду з одних лише формальних міркувань.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник