печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №757/31225/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державного ощадного банку України» про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державного ощадного банку України» про захист прав споживачів.

Одночасно з пред`явленням даного позову, позивач звернулася до суду із заявою, в якій просить вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» (ідентифікаційний код 00032129) вчиняти дії спрямовані на нараховування та стягнення будь-яких процентів та будь-яких інших платежів з карткового рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), що відкритий у АТ «Ощадбанк» МФО 3004651 та будь-яких інших карткових рахунків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), які обслуговуються або будуть обслуговуватися в Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» (ідентифікаційний код 00032129), на час розгляду справи за позовною заявою від 08.07.2024 р. № б/н ОСОБА_1 до Акціонерного «Державний ощадний банк України» про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування заяви зазначено, що підставою для подання вказаного позову є неправомірне списання АТ «Державний ощадний банк України» грошових коштів із рахунків позивача, а оскільки подання позову не зупиняє протиправних дій банку, вважає, що забезпечення позову є належним способом захисту його порушених прав до моменту винесення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

На підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд визнав за можливе провести розгляд заяви без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши предмет та підстави пред`явленого позову, обсяг заявлених вимог, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Як передбачено положеннями ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Види забезпечення позову визначені положеннями ст. 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

При цьому, у порядку забезпечення позову не можна забороняти вчиняти дії, які під час розгляду спору прямо дозволені законом.

З позовної заяви та долучених матеріалів вбачається, що спір виник з приводу операцій проведених 09.04.2024 року по рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), що відкритий у АТ «Ощадбанк» на підставі підписаної ОСОБА_1 заяви на встановлення (збільшення) відновлюваної кредитної лінії (Кредиту) (надалі - Заява) з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк» (надалі - АТ «Ощадбанк») відповідно до п. 3.1 якої, ця Заява є двостороннім правочином Клієнта і Банку, невід`ємною частиною Договору.

Таким чином, вказаний договір, крім іншого, покладає не лише певні обов`язки, але й встановлює право фінансової установи, нараховувати проценти та штрафні санкції за користування коштами, надані послуги, порушення зобов`язань.

З огляду на зазначене, заборона нарахування та стягнення будь-яких процентів, будь-яких інших платежів з карткового рахунку позивача, що відкритий у АТ «Ощадбанк» та з будь-яких інших карткових рахунків ОСОБА_1 , що обслуговуються або будуть обслуговуватися в АТ «Ощадбанк» буде втручанням суду у договірні відносини, неспівмірним, порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи та гарантовані права фінансової установи на отримання оплати та належних розрахунків.

При цьому, на думку суду, таке втручання у договірні відносини не може бути вчинене до вирішення спору по суті без з`ясування усіх обставин, обґрунтувань та доказів сторін у справі.

Крім того, ініціюючи питання про забезпечення позову, заявник не наводить доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а виказує абстрактні припущення про настання подій, наслідки яких будуть невідворотними і стосуватимуться, в тому числі, й інших карткових рахунків ОСОБА_1 , що обслуговуються або будуть обслуговуватися в АТ «Ощадбанк».

За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог, обґрунтування заяви, вимоги представника позивача про забезпечення позову ґрунтується лише на припущеннях, а ініційовані види забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами і суперечать змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №757/31225/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державного ощадного банку України» про захист прав споживачів, - відмовити.

Ухвалу про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА