Провадження № 22-ц/801/106/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 рокуСправа № 127/14578/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року, постановлену суддею Вінницького міського суду Вінницької області Воробйовим В.В.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 році ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Другого відділу ВДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Макушинського В.І. та начальника відділу Лєбєдєвича В.В., в якій просив визнати протиправними дії Другого ВДВС у м. Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі головного виконавця Макушинського В.І. щодо інформування сторін про відкриття виконавчого провадження №72372289 від 28.07.2023 року та проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду за виконавчим листом №123/14578/22, виданим 26.07.2022 року Вінницьким міським судом Вінницької області в частині звернення стягнення на пенсію; -визнати протиправними дії начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лєбєдєвича В.В. щодо виконання своїх посадових обов`язків при здійсненні контролю за додержанням законності при виконанні провадження №72372289 від 28.07.2023 та -визнати неправомірними виконавчі дії щодо звернення стягнення коштів у сумі 1937,46 грн. з пенсійного рахунку ОСОБА_1 та зобов`язати їх повернути.

Скарга мотивована тим, що 14.10.2023 представник заявника отримав лист-відповідь від 06.10.2023 на адвокатський запит щодо підстав звернення стягнення на пенсію, що на даний час заборонено законом. ОСОБА_1 вважає бездіяльність начальника Другого відділу ДВС неприпустимими, а дії головного державного виконавця Макушинського В.І. протизаконними, оскільки боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а державний виконавець повинен не лише направляти боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду. Натомість, постанова про виконавче провадження заявнику не надсилалась, а тому головний державний виконавець не виконав свої обов`язки, що призвело до порушення прав ОСОБА_1 та позбавлення його права на інформацію та доступ до АСВП.

Заявник вказує, що посилання начальника Другого відділу ДВС на роздруківку з сайту Укрпошти щодо направлення на адресу ОСОБА_1 поштового відправлення, не може бути доказом надсилання стороні копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки вказана постанова має надсилатись рекомендованим листом.

ОСОБА_1 посилаючись на норму ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками зі спеціальним режимом, на які виконавчою службою, відповідно до вимог законодавства, арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Враховуючи вік боржника на момент винесення постанови про арешт коштів, державний виконавець мав би зрозуміти, що єдиний банківський рахунок це пенсійний рахунок. При цьому, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в України, припинено звернення стягнення на пенсію. Також, в порушення вимог закону, боржнику не було надіслано копію постанови про арешт коштів та копію платіжної інструкції, чим його позбавлено права на своєчасне оскарження дій виконавця, що призвело до незаконного стягнення з пенсійного рахунку 1937,46 грн. Крім того, державним виконавцем було зроблено запит до МВС з приводу зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Хоча у разі наявності, їх вартість буде значно перевищувати суму стягнення. Тобто накладення арешту на транспортний засіб призвів би до його вилучення і створення проблеми для пошуку способів її вирішення.

Невиконання посадових обов`язків суб`єктом оскарження ОСОБА_2 призвело до порушення конституційних прав та прав сторони виконавчого провадження.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із скаргою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року в задоволені скарги відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити вимоги скарги.

Доводи апеляційної скарги зводяться в основному до обставин, які були викладені у скарзі , поданої до суду першої інстанції .Скаржник вважає, що судом не досліджено належним чином обставини справи, зокрема суд не звернув увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження №72372289 заявнику не надсилалась, що призвело до порушення прав заявника та позбавлення його права на інформацію та доступу до АСВП. Поведінка начальника Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лєбєдєвича В.В. суперечить основним засадам ЗУ «Про виконавче провадження» та ЗУ «Про органи осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» що верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Волинець В.В. подав клопотання про участь його в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, яке ухвалою суду було задоволено. Попереджено заявника, що ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідне клопотання.

Однак, відеоконференцзв`язок не відбувся, оскільки адвокат Волинець В.В. не підключився до відеоконференції.

Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза приміщенням суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Про що було складено акт про несправність (неналежне функціонування) системи відеоконференцзв`язку.

ОСОБА_1 та державний виконавець не заперечили щодо розгляду справи у відсутність адвоката.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність адвоката Волинця В.В., неявка якого не перешкоджає апеляційному розгляду.

Начальник Другого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лєбєдєвич В.В., будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Суд, за відсутності заперечень з боку учасників справи, також вирішив розглянути справу у відсутність особи, дії якої оскаржуються.

Вінницький апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , державного виконавця, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою Вінницького апеляційного суду від 04.07.2023 року у справі №127/14578/22 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, усунуто ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні ним права власності, шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

За вказаним рішенням, Вінницьким міським судом Вінницької області 26.07.2023 видано два виконавчі листи № 127/14578/22.

Постановою головного державного виконавця від 28.07.2023 ОСОБА_4 відкрито виконавчого провадження №72372289 з примусового виконання виконавчого листа №127/14578/22 про стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у розмірі 1488,60 грн. (а.с. 5). Також зобов`язано боржника, протягом 5 робочих днів, подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Водночас, 28.07.2023 головним державним виконавцем Макушинським В.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №72372118 з примусового виконання виконавчого листа №127/14578/22 про усунення ОСОБА_3 перешкод у здійсненні ним права власності, шляхом виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 6).

28.07.2023 головним державним виконавцем Макушинським В.І. у ВП №72372289 винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 1937,46 грн. (а.с. 7).

Вказані постанови, як правильно зробив висновок суд першої інстанції, були надіслані боржнику одним рекомендованим поштовим відправленням у відповідності до ст.28 Закону України « Про виконавче провадження». До такого висновку суд дійшов на підставі наявних матеріалів справи про факт направлення та отримання рекомендованого відправлення боржником (а.с.15) та оглянутого в судовому засіданні виконавчого провадження.

Скаржник дану обставину не спростував, як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції.

06.10.2023 року начальник Другого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Володимир ЛЄБЄДЄВИЧ надіслав на запит адвоката Волинця В.В. відповідь, в якій йшлося ,що згідно відповіді з ДФС у боржника відкриті рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», однак у відповіді не зазначалось цільове призначення рахунку. 28.07.2023 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника та шляхом накладення ЕЦП скеровано до банків-учасників обміну. На які саме рахунки банк накладає арешт державному виконавцю невідомо. 01.09.2023 року державним виконавцем підготовлено платіжну інструкцію на примусове списання коштів з рахунку та направлено до АТ КБ «ПриватБанк» для виконання. 20.09.2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з повним фактичним виконанням (а.с. 10, 13, 14).

На підставі вказаної вище постанови про арешт коштів божника з рахунку боржника було стягнуто 1937,46 грн. за ВП №72372289 з виконання виконавчого документу виконавчого листа №127/14578/22, що підтверджується платіжною інструкцією №72372289 від 01.09.2023 року (а.с. 13 зворіт).

Що стосується вимоги скарги про визнання неправомірними виконавчі дії щодо звернення стягнення коштів у сумі 1937,46 грн. з пенсійного рахунку ОСОБА_1 , Вінницький апеляційний суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 905/361/19 викладений висновок, що «стаття 48 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 цього Закону повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст. 59 Закону.».

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Зі змісту наведених норм права слідує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій, для забезпечення реального виконання рішення виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч.4 ст. 59 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Так, постановою головного державного виконавця Макушинського В.І. від 28.07.2023 ВП №72372289 про арешт коштів боржника, накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 , що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що жодна норма Закону №1404-VIII та інші нормативно-правові акти не зобов`язують виконавця перед накладенням арешту на кошти боржника проводити розслідування щодо режиму використання коштів, оскільки дана функція належить виключно банківським установам, які виконують відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, та відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинні визначити статус коштів і рахунку, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Як вбачається із матеріалів справи, банк не повідомляв державного виконавця про спеціальний режим коштів боржника та не повертав виконавцю його постанову без виконання. Водночас, банк не повідомив державного виконавця про неможливість накладення арешту на вказаний рахунок.

Як повідомив в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 , на рахунок, з якого були списані кошти державним виконавцем, зараховуються пенсійні виплати. На даний рахунок поступають і інші кошти, які не є пенсійними виплатами. Також зазначив, що не може надати докази, що списані кошти саме його пенсією.

Отже обставини, якими скаржник обґрунтував свої вимоги скарги, а також доводи апеляційної скарги, що кошти, які були списані, державним виконавцем з його рахунку, який обслуговує лише пенсійні виплати є надуманими та не підтвердженими належними доказами.

Висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав про задоволення скарги на дії державного виконавця, який діяв в межах Закону, є правильним. З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволені скарги на дії начальника відділу ДВС Лєбєдєвича В.В., суд першої інстанції виходив з того, що боржник та його представник не звертались до начальника відділу зі скаргою на дії державного виконавця. Адвокатом Волинцем В.В. було надіслано лише запит про надання інформації по виконавчому провадженню №72372289, в результаті чого отримав відповідь. Отже, матеріалами справи не вказують та не підтверджують бездіяльність суб`єкта оскарження ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, який відповідає обставинам справи та наявним в ній матеріалам.

Докази, які були подані до апеляційної скарги, а саме: копія довідки від 02.10.2023; скріншоти інтернет сторінки сайту «Приват 21» з інформацією про стан рахунку у червні, липні, серпні та вересні; копію платіжної інструкції від 01.09.2023, в силу ч.3 ст. 367 ЦПК України та наявності заперечень з боку державного виконавця, апеляційним судом не приймаються.

ОСОБА_1 не надав доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Водночас саме на скаржника покладено обов`язок доказування обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги та подання всіх наявних у нього доказів у строки, встановлені статтею 83 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що додані до апеляційної скарги, в якості нових доказів документи, були подані лише після рішення суду по даній справі. Пояснити, чому він не скористався правом на подання їх до суду першої інстанції не зміг.

Доводи скарги та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що скаржник не отримав копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення, при цьому інших доводів скаржник не зазначає, разом з цим не спростовує отримання такої постанови іншими засобами поштового зв`язку, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність порушень прав скаржника у зазначеному виконавчому провадженні.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно вказав, що вимоги ст. 28 Закону державним виконавцем виконані у повному обсязі, а доводи скаржника про не направлення йому постанови про відкриття виконавчого провадження та обмеження його прав, є безпідставними.

З урахуванням наведеного, доказів вчинення державним виконавцем дій, не передбачених нормами Закону України «Про виконавче провадження», заявником не надано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення скарги в цій частині.

Державному виконавцю не надано документального підтвердження, що на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок (номер рахунку, IBAN рахунку, назву банку, в якому відкрито рахунок), довідку з ПФУ, що він дійсно перебуває на обліку у ПФУ України та отримує пенсію, виписку з банку (в якому відкрито рахунок) за рахунком (на який зараховуються пенсійні виплати) за останні 6 місяців.

Станом на час винесення постанови 28.07.2023 про арешт коштів боржника, головний державний виконавець не мав інформації про віднесення рахунку боржника до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Без подання державному виконавцю документального підтвердження, що арешт накладений на рахунок боржника із спеціальним призначенням, у виконавця не було правових підстав для скасування такого арешту з рахунку боржника.

Тому посилання заявника на те, що державний виконавець враховуючи вік боржника на момент винесення постанови про арешт коштів, мав би зрозуміти, що єдиний банківський рахунок це пенсійний рахунок, є таким що не ґрунтується на Законі.

При цьому, боржник отримавши постанови про відкриття виконавчих проваджень, не повідомив головного державного виконавця про статус рахунку, який ним був відкритий в банку.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів того, що заявник звертався до виконавця із заявою про зняття арешту з такого рахунку та надати документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Також, боржник та його представник не звертались до начальника відділу зі скаргою на дії державного виконавця, а тому матеріалами справи не підтверджується бездіяльність суб`єкта оскарження ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що виконавець приймаючи постанову 28.07.2023 діяв у межах наданих йому повноважень, у спосіб та порядок, передбачений ЗУ «Про виконавче провадження», є правильним.

Обставини, які б вказували на порушення Закону, як державним виконавцем так і начальником ДВС, матеріали справи не містять.

Отже вимоги скарги і вимоги апеляційної скарги про визнання протиправними дії державного виконавця щодо виконання своїх посадових обов`язків при здійсненні контролю за додержанням законності при виконанні провадження №72372289 від 28.07.2023 та неправомірними виконавчі дії щодо звернення стягнення коштів з рахунку боржника, є безпідставними та необґрунтованими.

За таких обставин, відмовляючи у задоволені скарги, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що головним державним виконавцем Макушинським В.І. та начальником відділу Лєбєдєвичем В.В. не було порушено вимог чинного законодавства при здійсненні примусового виконання виконавчих документів №127/14578/22.

З чим погоджується Вінницький апеляційний суд.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 02 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало