ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/362/24 Справа № 212/4232/20 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/4232/20 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Колісниченко Євген Юрійович,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року,

встановив:

У червні 2020 року Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі по тексту АТ «ПУМБ») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтований тим, що 21 грудня 2016 року ПАТ «ПУМБ» на підставі кредитного договору № 01 з відповідачкою видано кредитну картку з кредитним лімітом 7800 гривень, який згодом було збільшено до 31 400 гривень.

19 липня 2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ», тобто ПАТ «ПУМБ» є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», та на баланс ПАТ «ПУМБ» передана заборгованість за вказаним кредитним договором.

Відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, станом на 28 травня 2020 року заборгованість за кредитним договором складає 44 361,50 гривень, з яких: 29 552,01 гривень - заборгованість за кредитом, 14 809,49 гривень - заборгованість за процентами.

У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 44 361,50 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 гривень.

Заочним рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволені.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 червня 2023 року заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року скасоване.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року позов АТ «ПУМБ» задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 01 від 21 грудня 2016 року в розмірі 29 552,01 гривень, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 400,28 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Колісниченко Є.Ю., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_2 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість в сумі 7 187,71 гривень.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що АТ «ПУМБ» безпідставно нараховував ОСОБА_2 проценти за кредитним договором, тому суд вірно відмовим у задоволенні позовних вимог банку щодо стягнення процентів в сумі 14 809,49 гривень. Але при цьому суд не звернув увагу що за період з 21 грудня 2016 року по 28 березня 2020 року ОСОБА_2 здійснила погашення заборгованості перед банком в сумі 7 289 гривень і вказані платежі зазначені у виписці. Оскільки проценти по кредитному договору банк не мав права нараховувати, вказані платежі мають бути направлені банком на погашення тіла кредиту.

Крім того, посилається, що у виконавчому провадженні № 71318779, яке було відкрито на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 листопада 2020 року по справі № 212/4232/20 з ОСОБА_2 було стягнуто грошові коти в загальній сумі 15 075,30 гривень, про що зазначено в постанові про закінчення виконавчого провадження від 21 червня 2023 року.

Вважає, що сума погашеного тіла кредиту складає 22 364,30 гривень. Погашення боргу відбулося до ухвалення судом оскаржуваного рішення, тому сума боргу має бути зменшена на суму фактичного погашення і повинна складати 7 187,71 гривень ( 29 552,01 22 364,30 гривень).

Посилаючись як на порушення норм процесуального права зазначила, що, оскільки матеріали справи не містять повного та актуального розрахунку заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «ПУМБ» на дату прийняття рішення, що не давало можливості математично вирішити по суті справу, стороною відповідача було заявлено клопотання про витребування доказів у відповідача, однак ухвалою суду першої інстанції від 11 липня 2023 року у задоволенні клопотання було безпідставно відмовлено, тому оскаржуване рішення не є законним і обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Колісниченко Є.Ю., не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 грудня 2016 року відповідач звернулась до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим підписала заяву № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якої підтвердила, що приймає Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» pumb.ua в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняття ДКБО так і послуг, що можуть бути надані в процесу обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі, через дистанційні канали обслуговування (а.с.6).

З заяви також вбачається, що відповідачу було відкрито на її ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях та надано кредитну карку № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт у сумі 7800 гривень.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу (повідомлення) вих. № 794 від 21 жовтня 2019 року.

Згідно наданої АТ «ПУМБ» виписки з рахунку станом на 28 травня 2020 року відповідач має заборгованість за кредитним договором № 01 від 21 грудня 2016 року в загальному розмірі 44 361,50 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 29 552,01 гривень, заборгованість за процентами 14 809,50 гривень.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що зі змісту як позовної заяви, так і доданих позивачем деталізованих та узагальнених виписок з особового рахунку відповідача неможливо встановити розмір застосованої процентної ставки за користування кредитними коштами, про яку за твердженням позивача домовилися сторони та був обізнаний відповідач. Оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір та умови сплати процентів за користування кредитом, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 14 809,49 гривень. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані кошти позичальником в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2016 року у сумі 29 552,01 гривень, що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту. При цьому суд не прийняв твердження відповідача щодо погашення частини заборгованості за тілом кредиту в сумі 7 289 гривень, оскільки вони не підтверджені. Посилання відповідача на часткове погашення заборгованості суми 15 075,30 гривень, які були стягнуті у виконавчому провадженні в ході виконання заочного рішення у даній справі від 16 листопада 2020 року, оскільки питання може бути вирішено у відповідний процесуальний спосіб в порядку виконання судових рішень.

Апеляційний суд в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

За змістом частини 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором крім заборгованості за кредитом також просив стягнути заборгованість за відсотками.

Проте, в заяві № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 грудня 2016 року процентна ставка не зазначена.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір процентів і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на умови Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ».

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме умови цієї Публічної пропозиції розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 грудня 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надана банком Публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

В даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ «ПУМБ» дотрималося вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за кредитним договором в розмірі 14 809,49 гривень.

Проте, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, тому колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання повернути йому фактично отримані грошові кошти (тіло кредиту). В даному випадку така сума складає 29 552,01 гривень, що вірно було враховано судом першої інстанції.

При цьому колегія суддів апеляційного суду не приймає доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , щодо зарахування банком 7 289 гривень, які були зараховані банком в погашення нарахованих відсотків, на рахунок погашення заборгованості, оскільки з наданої виписки по особовому рахунку зарахування вказаної суми саме на погашення нарахованих процентів не вбачається. Відповідачем відповідних доказів зазначеного не надано.

Також судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті посилання відповідачки на часткове погашення заборгованості в сумі 15 075,30 гривень, які були стягнуті у виконавчому провадженні під час виконання заочного рішення суду у даній справі від 16 листопада 2020 року, оскільки відсутнє підтвердження зарахування цієї суми саме на погашення заборгованості за кредитним договором у даній справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Колісниченко Євген Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста