КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дочки ОСОБА_3 , на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2017 у справі №759/5578/15-ц, з 1/4 до 1/8 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а. с. 1-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача в іншому шлюбі народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім цього, на утриманні позивача перебуває і його старший син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач вважає, що зменшення розміру аліментів на доньку, буде відповідати засадам розумності та справедливості, оскільки у нього змінився матеріальний та сімейний стан.

Рішенням Святошинського районного суду Київської області від 06.02.2024позов залишено без задоволення (а.с. 140-144).

Рішення суду мотивовано тим, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження в іншому шлюбі двох дітей, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Зазначено, що належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану позивача, оскільки жодних доказів у цій частині суду не надано, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей в іншому шлюбі, крім того, навпаки, згідно наданих позивачем доказів, його матеріальне становище покращилось, що підтверджено звітом за 2019 рік.

16.02.2024 відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в сумі 61 060,00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2024 заяву ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з позивача на користь відповідача 61 060, 00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи додаткову постанову, суд виходив із того, що представником відповідача у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі 61060, 00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , через свого адвоката, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2024 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, а також просить повністю скасувати додаткове рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2024 (а.с. 167-170).

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на утриманні позивача перебуває не одна дитина, як було під час ухвалення рішення суду щодо стягнення з нього усіх його доходів, а чотири, з яких троє неповнолітні. Вказана обставина призвела до зменшення дохідної і збільшення видаткової частини бюджету позивача, що є безумовним погіршенням матеріального становища останнього.

Зазначає, що дійсно у 2019 році позивач разом із своєю нинішньою дружиною ОСОБА_6 придбали автомобіль у кредит строком на три роки, кошти якийбули отримані від продажу вже наявного у подружжя майна. Вказує, що 02.03.2017 позивач відчужив за Договором купівлі-продажу квартиру у м. Василькові, Київської області, єдиним власником якої він був з 29.09.2006, при цьому, зазначає, що виручені платником аліментів кошти від продажу нерухомого майна не є видом заробітку (доходу), з якого можуть стягуватися аліментні платежі, а є грошовим еквівалентом вартості майна, що належало йому до продажу. До такого висновку дійшов ВС у складі об`єднаної палати КЦС у постанові від 25.01.2021, постановленої за результатами розгляду справи № 758/10761/13-ц. Таким чином, автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2019 року виробництва, був придбаний за кошти, виручені переважно від продажу вже наявного у подружжя позивача майна, і є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_7 як чоловіка та дружини, а висновки суду про те, що у позивача покращився майновий стан є не правильним і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Зауважує, що обставиною зменшення визначеного розміру аліментів з 1/4 частини на 1/8 частину, є саме зміна сімейного стану, внаслідок чого виникли додаткові зобов`язання фінансового характеру щодо забезпечення рівня не тільки першої дитини, але й дітей від нового шлюбу.

Щодо незаконності та необґрунтованості додаткового рішення, скаржник зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а витрати в сумі 61 000,00 грн - неспівмірні із складністю цієї справи, її категорією (справа про перегляд розміру аліментів), наданим обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг (підготовка цієї оправи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, у мережі Інтернет міститься велика кількість практики з аналогічних спорів; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося), не відповідають критерію необхідності таких витрат, розумності їх розміру.

Представник ОСОБА_2 - Простибоженко О.С. у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що висновки суду відповідають обставинам справи, є законними і обґрунтованими, а тому підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2017 у справі №759/5578/15-ц, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі частки всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення повноліття дитини, починаючи з дня подачі позову 09.04.2015.

Позивач виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів, що підтверджується довідкою-розрахунком від 20.10.2022 № 56012995/6 та звітами про здійсненні відрахування та виплати, копія квитанцій (а.с. 7, 8, 9, 9 на звороті, 10, 11, 12).

Окрім того, як вбачається зі звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Українська служба безпеки та охорони» щодо ОСОБА_1 за 2018 рік, останній має дохід: за лютий 2018 - жовтень 2018 року у розмірі 2000, 00 грн., листопада 2018 року - грудень 2018 року у розмірі 2073, 92 грн., а відповідно до звіту про здійснені відрахування та виплати ТОВ «Українська служба безпеки та охорони» щодо ОСОБА_1 за 2019 рік, за січень 2019 року та лютий 2019 року позивачу нараховано заробітну плату у розмірі 4500, 00 грн., за березень 2019 року - 1932, 80 грн.

09.09.2014 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_9 (а.с. 13), від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15,16).

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою ВРУ №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 691/926/20.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України.

Звертаючись до суду з вимогами про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки , позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний стан, у нього на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей та повнолітній син, який продовжує навчання від іншого шлюбу, в зв`язку з чим він утримує чотирьох дітей, внаслідок чого зменшилась його матеріальна можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), тому змушений звернутися до суду з позовом про зменшення аліментів, оскільки у зв`язку із вказаними обставинами погіршився його матеріальний стан.

Разом з тим, рішення Святошинського районного суду м. Києва про стягнення аліментів з ОСОБА_1 ухвалене 19.10.2017, тобто після настання подій, з якими позивач пов`язує підстави для зменшення розміру аліментів (неповнолітні діти від іншого шлюбу народженні ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_6).

Таким чином, станом на день ухвалення рішення про стягнення аліментів обставини на які посилається позивач вже існували, тобто сімейним стан позивача від дати ухвалення рішення про стягнення аліментів не змінився. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.10.2017 про стягнення аліментів у визначеному судом розмірі позивачем не оскаржено.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази витрат, які несе позивач у зв`язку з народження дітей, тобто, що це за витрати і хто їх на даний момент сплачує невідомо, жодним чином не підтверджено факт погіршення матеріального стану позивача.

Отже, доводів, які б свідчили про зміну сімейного стану або про погіршення матеріального стану позивачем не надано.

Суд також звертає увагу на те, що посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що у нього на утриманні перебувають діти від іншого шлюбу, не може братись до уваги, оскільки обов`язок по її утриманню несе не тільки він, але і його дружина.

Водночас колегія суддів враховує і те, що аліменти на утримання дітей від іншого шлюбу з позивача не стягуються, діти проживають разом з ним та грошові кошти на їх утримання витрачаються позивачем на власний розсуд в залежності від потреб дітей, тоді як неповнолітня донька сторін у даній справі проживає окремо від батька, в силу чого не в повному обсязі отримує батьківську увагу та турботу, аліменти на її утримання позивач повинен сплачувати за судовим рішенням один раз в місяць, участі у додаткових витратах не бере.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (постанова ВС від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не зазначено в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (постанова Верховного Суду від 25.09.2019 у справі № 755/14148/18 (провадження № 61-11325св19).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтями 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Отже, з урахуванням того, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового та духовного розвитку, враховуючи той факт, що позивач на незадовільний стан здоров`я не посилається, є працездатною особою та враховуючи недоведеність факту погіршення матеріального стану позивача, суд дійшов висновку, що встановлений розмір аліментів не створює для позивача надмірний тягар та не порушує права другої дитини на належне утримання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо оскаржуваного додаткового рішення, апеляційний суд зазначає таке.

Так, відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховують:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвокатавизначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договорупро надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У постановах Верховного Суду від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св 19), від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18) від 03.03.2021 у справі № 640/18964/17 (провадження № 61-9690св20) звернута увага на те, що при обчисленні гонорару слід керуватися, зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (ч. 2 ст. 137 ЦПК України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до практики Верховного Суду (постанова КГС ВС від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18), у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у 4.4 ст.126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.02.2024 представником ОСОБА_2 - адвокатом Простибоженко О.С. було подано заяву про компенсацію судових витрати, цього ж дня заявник надіслав копію заяви іншій стороні, що підтверджується накладною Укрпошти (а.с. 155).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідач надала суду копії договору про надання правової допомоги від 24.04.2023; акту виконаних робіт № 1 від 15.02.2024.

Згідно акту адвокат надав наступні юридичні послуги: вивчення матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів (2 год.) - 5 680,00 грн.; консультація 01.05.2023 щодо правової позиції та перспектив розгляду справи судом (2 год.) - 5 680,00 грн.; складення (підготовка) клопотання про витребування інформації про рух грошових коштів (3 год.) - 8 520,00 грн.; прибуття та участь у судових засіданнях (5 засідань по 1,5 год.) - 21 300,00 грн., що разом становить 61 060, 00 грн.

Відомості про отримання позивачем поданої заяви у матеріалах справи не міститься.

16.02.2024 подану заяву зареєстровано судом першої інстанції, додаткове рішення було ухвалено 19.02.2024 без виклику сторін, що позбавило позивача можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, позивачем подано апеляційну скаргу в якій останній просить скасувати додаткове рішення з огляду на те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним і несправедливим.

Таким чином, з огляду на те, що у позивача не було можливості надати свої заперечення щодо витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає можливим визнати подану апеляційну скаргу на додаткове рішення по суті запереченнями сторони на подану заяву.

Отже, з урахуванням того, що справи про зменшення розміру аліментів за позовом платника аліментів для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, не потребує дослідження великого обсягу доказів, не потребує від професійного адвоката значної кількості часу і зусиль, участь адвоката, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору та неспіврозмірний у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи критерії розумності розміру заявлених витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, колегія суддів вважає, що представництво інтересів відповідача в апеляційному суді не вимагало додаткового вивчення юридичної природи спірних правовідносин чи виконання значного обсягу юридичної і технічної роботи, а тому доходить висновку про часткове стягнення витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 9 000,00грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, додаткове рішення змінити,зменшити розмір стягнення витрат на професійну правову допомогу з 61 060,00 грн. на 9 000, 00 грн.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06.02.2024 залишити без змін, додаткове рішення змінити, шляхом зменшення розміру стягнення витрат на професійну правову.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 року та на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 06 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2024 року змінити, зменшити розмір стягнення витрат на професійну правову допомогу з 61 060 (шістдесят одної тисячі шістдесят),00 грн. на 9 000 (дев`ять тисяч), 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді