Справа № 307/2450/17
Провадження № 2/307/37/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року Тячівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Гримут В.І.

за участі секретаря судового засідання Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом.

03 листопада 2021 року протокольною ухвалою суду замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника, акціонерне товариство «Альфа-Банк» у зв`язку з реорганізацією АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк».

Позивач посилається на те, що 12.03.2008 акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_3 уклали договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 302/13-08.

Загальними зборами акціонерів 9.03.2010 було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на ПАТ «УКРСОЦБАНК».

Відповідно до п. 1.1 кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 358618.23 гривень.

В пункті 1.1. кредитного договору визначено графік погашення заборгованості за кредитом, період погашення та кінцевий термін користування кредитом.

У порушення умов договору, позичальник ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 03.05.2017 має заборгованість, а саме: за кредитом 345441.05 грн, за відсотками 458246.34 грн; розмір інфляційних витрат за кредитом становить 76633.48 грн, розмір інфляційних витрат за відсотками - 285258.05 гривень.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника, що впливають з основного договору, відповідно до ст. 553 ЦК України, 12.03.2008 позивач та фізична особа ОСОБА_1 , надалі за текстом ОСОБА_2 , уклали іпотечний договір договір іпотеки, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку наступне майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами на п`ять житлових кімнат: житловий будинок літ А, убиральня літ Б, сарай літ В, хлів літ Д, огорожа № 1-3, загальною площею 148.1 кв.м., житловою 85.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , земельну ділянку, площею 0.099 га, цільове призначення яких для будівництва та обслуговування жилого будинку, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 430007 гривень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до умов іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання боржником основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов іпотечного договору; у інших випадках, передбачених законодавством.

У разі порушення боржником основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та/або боржнику письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання за кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених іпотечним договором, у тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановлено строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

На виконання умов договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, відповідачу (боржнику) було направлено вимогу, а саме: «Повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки», але на дату подання позовної заяви вимога не виконана».

Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем (боржником) зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи невиконання відповідачем основного зобов`язання, позивач має право звернутися до останнього з вимогою про звернення стягнення предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідача.

Просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами на п`ять житлових кімнат, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку, площею 0.099 га, цільове призначення яких для будівництва та обслуговування житлового будинку, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі права власності на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 302/13-08 від 12.03.2008, яка станом на 03.05.2017 складається з заборгованості: за кредитом у сумі 345441.05 грн, за відсотками 458246.34 грн, по інфляційних витратах за кредитом 76633.48 грн, по інфляційним витратам за відсотками 285258.05 гривень, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності / незалежним експертом на стадії майна під час проведення виконавчих дій.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 , відповідачка ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, просить застосувати строки позовної давності та у позові відмовити.

Посилається на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з даним позовом 05.10.2017 року.

У червні того ж року банк звернувся до суду з позовом до позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 302/13-08 від 12.03.2008 року. Рішенням Тячівського районного суду від 10 травня 2018 року у задоволенні позову банку було відмовлено. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь банку 1165578.92 грн боргу за кредитним договором, у позові до ОСОБА_1 було відмовлено.

У постанові апеляційного суду зазначено наступні, встановлені судом обставини: з укладених договорів суд вбачає, що позичальник ОСОБА_3 , відтак і поручитель ОСОБА_1 взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11.03.2028, сплачуючи її щомісячними платежами згідно з графіком платежів (п. 1.1.1. договору кредиту та додаткових угод до нього, п. 2.1.1. договору поруки та додаткової угоди до нього).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до п. 3.3.7. та п. 3.3.8. договору кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пп. 1.1.1., 2.4., 2.10 цього договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1., 1.1.1.2., 2.4., 3.3.14 цього договору.

Згідно з п. 4.4. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених в п. 3.3.7, п. 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Апеляційний суд зазначив, що матеріалами справи встановлено і визнається сторонами, що останній платіж позичальником здійснено 28.04.2014 року в сумі 3000 грн, після чого не вносилось жодних платежів.

З наступного місяця, тобто з кінця травня 2014 року почав обчислюватися 90 денний строк, після спливу якого строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Вимоги до позичальника та поручителя позивач пред`явив 14.06.2017, тобто в межах трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання щодо позичальника, та після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання щодо поручителя.

З врахуванням наведеного договір поруки є припиненим, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Тому апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника ОСОБА_3 є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Отже, апеляційний суд чітко встановив початок перебігу строків позовної давності у кредитних відносинах, що є предметом розгляду і у справі, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто з 30.05.2014 обчислюється 90 денний строк, після спливу якого строк користування кредитом вважається таким, що сплив. Таким днем є 28 серпня 2014 року.

Тобто початок перебігу строків позовної давності бере відлік з 28 серпня 2014 року і трьохрічний строк позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив 29 серпня 2017 року.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки через 3 роки 1 місяць і 7 днів з того часу коли отримав право на таке звернення, тобто пропустив передбачений законом строк позовної давності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 12.03.2008 між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії № 302/13-08 за яким кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту, на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 1.3. договору про надання невідновлюваної кредитної лінії № 302/13-08 від 12.03.2008 в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за договором, кредитор укладає з фізичними особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 іпотечний договір, за умовами якого майнові поручителі передають кредитору в іпотеку нерухоме майно.

Того ж дня між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 302/13-08, за яким іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов`язання житловий будинок з надвірними спорудами та прибудовами на п`ять житлових кімнат: житловий будинок літ А, убиральня літ Б, сарай літ В, хлів літ Д., огорожа № 1-3, загальною площею 148.1 м.кв., житловою площею 85.2 м.кв., що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцям на праві приватної спільної часткової власності в частці кожному на підставі свідоцтва про право приватної власності від 24.10.2006, за № 1130 та земельну ділянку, площею 0.099 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, на якій розташований вищезазначений будинок, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЗК № 010149, виданого 30.07.2002 Тересвянською селищною радою.

Відповідно до підпункту 2.4.3. договору іпотеки іпотекодержатель має право у разі не виконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; у разі невиконання іпотекодавцями хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених згідно з пп. 2.1.1. - 2.1.12 цього договору, вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а у разі його невиконання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно підпункту 3.1. у разі порушення іпотекодавцями умов, визначених п.п 2.1.1 2.1.12. цього договору іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, визначеному п. 2.4.4 цього договору.

Підпунктом 2.4.4. іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцями хоча б одного із своїх обов`язків, вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а у разі його невиконання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позичальник свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав, тому в позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року, унікальний номер справи 201/15310/16 (номер провадження № 61-547св21).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

З матеріалів справи вбачається, що в червні 2014 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 302/13-08 від 12.03.2008 року. Рішенням Тячівського районного суду від 10 травня 2018 року у задоволенні позову банку було відмовлено. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь банку 1165578.92 грн боргу за кредитним договором, в решті заявлених вимог відмовлено.

У постанові апеляційного суду зазначено, що з договорів укладених між банком, позичальником та поручителем вбачається, що позичальник ОСОБА_3 та поручитель ОСОБА_1 взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11.03.2028 року.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місця строку.

Згідно з п. 4.4. договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених в п. 3.3.7, п. 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Матеріалами справи встановлено і визнається сторонами, що останній платіж позичальником здійснено 28.04.2014 року в сумі 3000 грн, після чого не вносилось жодних платежів.

З наступного місяця, тобто з 29 травня 2014 року почав обчислюватися 90 денний строк, після спливу якого строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Вимоги до позичальника та поручителя позивач пред`явив 14.06.2017, тобто в межах трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання щодо позичальника, та після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання щодо поручителя.

З врахуванням наведеного договір поруки є припиненим, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_1 .

Отже, початком перебігу строків позовної давності у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, є 28 серпня 2014 року, оскільки з 29 травня 2014 обчислюється 90 денний строк, після спливу якого строк користування кредитом вважається таким, що сплив.

Тобто трьохрічний строк позовної давності до вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив 29 серпня 2017 року.

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки через 3 роки 1 місяць і 7 днів з того часу коли отримав право на таке звернення, тобто пропустив передбачений законом строк позовної давності.

Підстав для переривання перебігу позовної давності по спірному забезпечувальному зобов`язанню суд не встановив, про поважність причин пропуску позовної давності позивач не заявляв.

За таких обставин, у задоволенні позову акціонерного товариства «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Тому керуючись стст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, стст. 256, 256, 261, 264, 266 ЦК України суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 16.01.2024 року.

Головуючий В.І. Гримут