Справа № 157/1569/23
Провадження №2/157/48/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Гамули Б.С.,

з участю секретаря судового засідання Плакоша Д.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Камінь-Каширської міської ради Волинської області, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 із 27 грудня 2004 року зареєстрований та проживає в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок складається з двох житлових кімнат, має загальну площу 52,9 кв. м. Технічна інвентаризація будинку не проводилася, тому правовстановлюючі документи на це майно відсутні. Єдиним документом на житловий будинок, який зберігся, є будинкова книга. Маючи намір звернутися до суду з цим позов, позивач виготовив технічний паспорт на вказаний будинок.

Згідно з будинковою книгою власником житлового будинку є ОСОБА_2 , яка є тіткою діда позивача по маминій лінії ОСОБА_3 . Можливості переоформити житловий будинок у порядку спадкування немає, оскільки ОСОБА_2 давно померла, а її спадкоємці проживають у російській федерації і зв`язок з ними зник близько 20 років тому. Таким чином, вісімнадцять років ОСОБА_1 відкрито та добросовісно користується житловим будинком по АДРЕСА_1 , оскільки більше ніхто цим майном не цікавиться.

Також позивач зазначає, що, проживаючи в згаданому будинку, він зберігає в ньому свої речі, оплачує комунальні послуги, що підтверджується довідкою ТОВ «Волиньелектрозбут», і станом на сьогодні заборгованості по оплаті комунальних послуг немає. Позивач постійно робить поточний ремонт будинку за власні кошти, обробляє присадибну земельну ділянку, тобто продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном протягом більше ніж 10 років.

Крім цього, підтвердженням постійного та безперервного користування житловим будинком є запис про реєстрацію ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Позивач володіє вказаним житловим будинком відкрито, ніяких дій для приховування цього факту не вчиняє, всі сусіди знайомі з ним та підтвердять факт його володіння нерухомим майном.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Камінь-Каширської міської ради Волинської області Пась В.І. у судове засідання не з`явився, також подав заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради, щодо задоволення позову не заперечив та поклався на розсуд суду.

Оскільки відповідач не заперечую щодо задоволення позовних вимог, суд розцінює це як визнання позову та на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому засіданні.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до частин 1-3 статті 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих медіа. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналіз положення статей 335 і 344 ЦК України свідчить про те, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Також зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом усього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Тобто за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року (справа №293/312/15-ц), в якій зазначено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5 роз`яснено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року (справа №910/17274/17) зазначається, що аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Таким чином, набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також у інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 за життя належав житловий будинок по АДРЕСА_1 , який був побудований у 1958 році. Технічна інвентаризація та реєстрація права власності на цей житловий будинок не проводилися. Зазначене підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та довідкою Комунального підприємства «Волинське ОБТІ» від 15.10.2008 №10847.

З технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна, виготовленого станом на 18 серпня 2023 року, вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є одноповерховим, складається з двох кімнат, кухні, кладовки та коридору, має загальну площу 52,9 кв. м.

З оглянутої судом будинкової книги встановлено, що у вказаному вище житловому будинку була зареєстрована та проживала до дня смерті ОСОБА_2 .

З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Камені-Каширському Волинської області.

Згідно з інформацією, наданою державним нотаріусом Камінь-Каширської державної нотаріальної контори Юлією Хомою 25 березня 2024 року за №159/01-16, Волинським обласним державним нотаріальним архівом 27 березня 2024 року за №228/01-21, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

З наведеного вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки його власник ОСОБА_2 померла, а спадкоємців, які б у встановлений законом спосіб прийняли спадщину або вчинили будь-які дії, спрямовані на її прийняття, немає.

З паспорта позивача та довідки про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 27 грудня 2004 року по теперішній час. Протягом усього часу проживання позивач сплачував за спожиті послуги електропостачання, що підтверджується довідкою ТОВ «Волиньелектрозбут» від 10.06.2022.

Наведені обставини свідчать про те, що позивач протягом вісімнадцяти років безперервно, відкрито та добросовісно користується вказаним вище житловим будинком.

Аналізуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, що підтверджуються наданими позивачем доказами, суд вважає, що оскільки позивач добросовісно заволодів чужим нерухомим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися ним, інші особи на нього не претендують, тому є всі фактичні та правові підстави для визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю.

Керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 200, 263-265 ЦПК України, статтями 328, 335, 344 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів із дня його проголошення.

Повне найменування, ім`я, місцезнаходження, місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін: позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; відповідач Камінь-Каширська міська рада Волинської області, вул. Воля, 2, м. Камінь-Каширський, Волинська область, 44501, код в .

Головуючий: Б.С. Гамула