Провадження 2-о/127/839/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Король О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання батька безвісно відсутнім,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 із заявою про визнання батька безвісно відсутнім.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про визнання батька безвісно відсутнім, судом враховано, що така заява має відповідати як загальним правилам щодо вимог до позовної заяви, встановлених ст. ст. 175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченими ст. 318 ЦПК України.

На що також звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998).

Під час вивчення матеріалів заяви судом встановлено їх невідповідність вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Відповідно до ч. 1ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування).

При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.05.2020 року, справа № 760/3112/16-ц.

Предметом доказування в цій справі є : безвісна відсутність громадянина; наявність правової зацікавленості особи, що подає заяву про визнання громадянина безвісно відсутнім; вжиття заявником заходів до розшуку особи; неможливість встановлення місця знаходження цієї особи; існування обставин, що дають підставу вважати, що особа може умисно ховатися: знаходитися в розшуку, не бажає виплачувати аліменти або виконувати інші рішення суду тощо; відсутність спору про право.

Підставою для задоволення вимог про визнання особи безвісно відсутньою відповідно до ст. 43 ЦК України є відсутність відомостей про місце її перебування протягом одного року саме у місці її постійного проживання.

Крім того, в поданій заяві не зазначено установ та організацій, до яких необхідно здійснити запити за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, що перешкоджає суду здійснити належну підготовку до розгляду справи по суті, як передбачено статтею 307 ЦПК України.

Заявник у заяві посилається на те, що визнання ОСОБА_2 (її батька) безвісно відсутнім необхідно їй для оформлення спадкового майна, не зазначаючи про наявність чи відсутність інших осіб, на права і обов`язки яких може вплинути рішення суду в разі задоволення її заяви, та чи існує між ними спір про право.

Враховуючи вищезазначене, наявні підстави для залишення заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про визнання батька безвісно відсутнім залишити без руху та надати заявнику п`ятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заява вважатиметься неподаною та повертається заявнику зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя: