н/п 2-о/490/317/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатін О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування дитини на утриманні, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 : Служба у справах дітей адміністрації центрального району Миколаївської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

06.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Встановлення факту перебування на утриманні заявника його падчерки як третьої дитини потрібне йому для отримання права на податкові соціальні пільги, зокрема на податкову пільгу визначену підпунктом 169.1.2. пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України: зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 100 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту, - для платника податку, який утримує двох чи більше дітей віком до 18 років, - у розрахунку на кожну таку дитину. Розмір такої пільги залежить від кількості дітей, які перебувають на утриманні батька та вичислюється як добуток суми граничного розміру доходу та кількості дітей.

Оскільки податкові соціальні пільги встановлюються із розрахунку на кожну дитину, а Заявник є єдиною особою в сім`ї, яка отримує дохід та матеріально забезпечує потреби сім`ї, від встановлення факту, за яким звертається Заявник прямо залежить надання останньому певного соціального статусу та реалізація його майнового права на пільги як платника податків.

Крім того, в заяві заявник стверджує, що дана заява не має на меті встановлення чи припинення будь-яких прав та обов`язків інших осіб, зокрема батьків дитини, встановлення їх обсягу тощо, не ґрунтується на будь-якому спорі щодо таких прав чи обов`язків, а має на меті виключно засвідчити факт перебування дитини на утриманні свого вітчима з метою забезпечення належних умов для дитини і збереження її прав та інтересів, а також набуття Заявником можливості реалізувати свої соціальні права передбачені державою у вигляді отримання соціальних податкових пільг. Саме для цього і необхідне рішення суду, що підтверджує факт утримання дитини вітчимом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2024 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

06.12.2024 року матеріали справи було передано на розгляд судді.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, встановлено наступне.

Згідно із частиною другою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядаються судом у окремому провадженні, яке належить до непозовного цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Визначений у частині 1 статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19) вказано, що «для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би факт, що має юридичне значення, але йому в цьому було відмовлено (із зазначенням причин відмови). Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо при розгляді заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, визначено, що існує спір про право і справа має розглядатися за правилами того судочинства, за яким подано цю заяву, проте в порядку позовного провадження, то суд залишає заяву без розгляду. У випадку якщо справа підлягає розгляду в порядку іншого судочинства, ніж подано заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, то суд відмовляє у відкритті провадження або закриває провадження у справі, якщо провадження у справі було відкрито».

Судом встановлено, що звертаючись до суду із заявою в порядку окремого провадження з посиланням на статтю 315 ЦПК України, заявник просить встановити факт перебування дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлення факту перебування на утриманні заявника його падчерки як третьої дитини потрібне йому для отримання права на податкові соціальні пільги, зокрема на податкову пільгу визначену підпунктом 169.1.2. пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, проте, жодних доказів того, що заявник звертався до уповноваженого органу за призначенням (встановленнням, підтвердженням) йому зазнаеної податкової пільги та, що йому було відмовлено в її призначенні (встановленнні, підтвердженні) з мотивів недоведеності факту перебування на утриманні заявника його падчерки як третьої дитини, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики порушення, невизнання чи оспорювання прав заявника з цих підстав, до вказаної заяви не надано.

Суд звертає увагу, що в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 569/7589/17 (провадження № 14-560цс18).

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Натомість, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (пункт 1 частини першої цієї статті).

Отже, оскільки встановлення факту перебування на утриманні заявника його падчерки як третьої дитини, зумовлене необхідністю довести наявність права у публічно-правових правовідносинах, пов`язаних з наданням (призначенням, встановленнням, підтвердженням) заявнику податкової пільги, визначеної підпунктом 169.1.2. пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, а за такого, перебування на утриманні заявника його падчерки як третьої дитини, з зазначеною заявником метою, повинні доказуватись під час вирішення саме публічно-правового спору, у разі відмови компетентного органу у наданні (призначенні, встановленні, підтвердженні) податкової пільги визначеної підпунктом 169.1.2. пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України з цієї підстави та відповідно, оскарження заявником такої відмови компетентного органу, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин, факт перебування на утриманні заявника його падчерки як третьої дитини не може бути встановлений у судовому порядку, внаслідок чого дана заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 186, 258-261, 293, 315, 353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту перебування дитини на утриманні, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 : Служба у справах дітей адміністрації центрального району Миколаївської міської ради.

Ухвала набирає законної в порядку встановленому статтею 261 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Саламатін