Провадження № 6/201/452/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Дейнега А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С. про примусове проникнення до житла, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 03 грудня 2024 року надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за виконавчим написом № 819 від 14.10.2024 вчиненого приватним нотаріусом Плахотіним М.П. про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики. В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що вимогами від 01.11.2024 та 14.11.2024, боржника повідомлено про проведення виконавчих дій, призначених на 06.11.2024 та на 21.11.2024, у вказані дати для проведення виконавчих дій, ані боржник, ані представники боржника не з`явились, доступ для проведення опису й арешту квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не надали.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку щодо необґрунтованості даного подання з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є. С. перебуває виконавче провадження № 76332159 щодо примусового виконання вимог виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Плахотін М. П. вчиненого 14.10.2024, зареєстрованого за № 819, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики, посвідченим Плахотіним М. П., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, 12.07.2024, реєстровий номер 558, строк виконання зобов`язань за яким настав 12.09.2024, а саме 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, а також витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису нотаріуса в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок. Загальна сума, що підлягає стягненню, складає 802 500 (вісімсот дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

22.10.2024 приватним виконавцем, отримавши відповідь ДПС України про відкриті розрахункові рахунки, які обліковуються за боржником, накладено арешт на кошти боржника, шляхом винесення відповідної постанови про арешт коштів боржника, того ж дня приватним виконавцем на адресу банківських установ направлено платіжні інструкції для безспірного списання грошових коштів у розмірі боргу за виконавчим документом з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження. Вказані платіжні інструкції повернуті банківськими установами через відсутність грошових коштів на рахунку боржника.

Заходами вжитими приватним виконавцем встановлена наявність рухомого майна боржника, а саме: Транспортний засіб Марка ТЗ MITSUBISHI, Модель ТЗ LANCER 2.0, Категорія ТЗ ЛЕГКОВИЙ, рік виробництва ТЗ 2 008, VIN - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , колір ТЗ СІРИЙ.

22.10.2024 приватним виконавцем накладено арешт на вказаний вище транспортний засіб та інше майно боржника в межах суми звернення стягнення боргу за виконавчим документом з урахуванням основної винагороди та витрат виконавчого провадження, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника, яка реалізована у відповідних державних реєстрах (ДРРП; ДРОРМ) та направлена для виконання до Національної поліції України.

З метою своєчасного виконання вимог виконавчого документу приватним виконавцем 22.10.2024 оголошено розшук на виявлене майно боржника - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), у тому рахунку й на Транспортний засіб Марка ТЗ MITSUBISHI, Модель ТЗ LANCER 2.0, Категорія ТЗ ЛЕГКОВИЙ, рік виробництва ТЗ 2 008, VIN - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , номерний знак НОМЕР_2 , колір ТЗ СІРИЙ, але не виключно, в межах суми звернення стягнення, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, та мінімальних витрат виконавчого провадження, що разом становить 883048,19 грн. Вказана постанова про розшук майна боржника направлена для виконання до Національної поліції України.

Заходами вжитими приватним виконавцем встановлена наявність нерухомого майна, зареєстрованого за боржником, а саме: Квартира, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Вимогами від 01.11.2024 та 14.11.2024, боржника повідомлено про проведення виконавчих дій, призначених на 06.11.2024 та на 21.11.2024, у вказані дати для проведення виконавчих дій, ані боржник, ані представники боржника не з`явились, доступ для проведення опису й арешту квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

З матеріалів справи вбачається, що вимоги від 01.11.2024 та 14.11.2024 направлені за адресою мешкання боржника, проте відсутні будь-які відомості про отримання/не отримання вказаних вимог, а відтак відсутні докази на підтвердження належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність ним надати доступ до квартири.

За таких обставин суд приходить до висновку, що виконавець не у повному обсязі використав надані йому Закону України «Про виконавче провадження» можливості, щодо належного повідомлення боржника про свої наміри щодо необхідності вчинення виконавчих дій з метою примусового виконання рішення суду та передчасно звернувся з поданням про примусове проникнення в житло.

Виходячи із вищевикладеного, доводи виконавця щодо умисного ухилення боржника від виконання рішення суду є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне подання залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 260, 439 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Осельського Є.С. про примусове проникнення до житла залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Батманова