ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року в цивільній справі номер 205/14137/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2010 року позбавлено ОСОБА_4 , 1983 року народження, батьківських прав щодо її малолітньої дитини, доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка взагалі не займалась матеріальним утриманням малолітньої дитини, у зв`язку із чим має значну заборгованість по аліментам.

14.11.2023 року позивачці ОСОБА_2 виповнилось 18 років, однак, вона є здобувачем освіти за денною формою навчання на бюджетній основі у Державному закладі професійної (професійно - технічної) освіти «Вище професійне училище №55 м. Дніпро», в групі К 4/3-21, з терміном навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2024 року, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги.

Позивачка просила суд стягнути з відповідачки на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до завершення навчання або до досягнення 23 років, в залежності від того, яка із зазначених обставин настане першою.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 27 грудня 2023 року і до моменту досягнення двадцяти трьох років або завершення навчання (в залежності від того, яка подія наступить першою).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1073,60 грн в дохід держави.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2024 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року по цивільній справі №205/14137/2023 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - відмовлено.

Із вказаним заочним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила скасувати заочне рішення, винесене 15.02.2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі №205/14137/23, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Станом на сьогодні відповідачка не працює, має двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з нею: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи викладені підстави у відповідачки фізично відсутня можливість надати допомогу позивачці, оскільки ніяких фінансових надходжень апелянтка не має. Влаштуватись на роботу також не має можливості, оскільки займається вихованням дітей.

Позивачка, навчаючись на бюджетній основі, щомісячно отримує академічну стипендію в розмірі 4542,00 грн та компенсацію за гаряче харчування в розмірі 136,00 грн за календарний день.

При винесені заочного рішення та при винесені ухвали про перегляд заочного рішення, судом першої інстанції не було досліджено надані разом з заявою про перегляд заочного рішення докази, які підтверджують матеріальний статус сторін спору, не надано їм належної оцінки, не було звернуто увагу на матеріальне становище позивачки, не було звернуто увагу на наявність у неї малолітніх дітей, про що зазначалось в заяві про перегляд заочного рішення, наявність рухомого або нерухомого майна, грошових коштів у відповідачки та інших обставин, що мають істотне значення.

Апелянтка з 02.10.2006 року не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачка не була належним чином повідомлена про дату проведення вказаного судового засідання. Про існування спору їй стало відомо з сайту «Судова влада», через представника 13.02.2024 року, який в цей день ознайомився з матеріалами справи.

15.02.2024 року представник відповідачки не мав можливості бути присутнім у судовому засіданні, оскільки ввечері 13.02.2024 року по 16.02.2024 року включно перебував у відрядженні у іншому місті та була відсутня будь-яка можливість попередити про це суд через відсутність зв`язку. Відповідачка не була присутньою на судовому засіданні оскільки перебувала з двома своїми іншими дітьми на лікарняному, та була відсутня будь-яка змога їх покинути або якимось чином попередити про це суд. До 13.02.2024 року відповідачка не отримувала ані повістку про виклик до суду, ані ухвалу про відкриття провадження, ані копії матеріалів справи.

У зв`язку з наведеним просить вважати поважною причину неподання доказів у суді першою інстанції, прийняти та розглянути надані докази, надати їм належну оцінку.

Від ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Сахончик О.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення першої інстанції в силі.

Заяву по перегляд заочного рішення було подано представником відповідачки - адвокатом Володченковим Є. Ю., який діє на підставі договору про надання правової допомоги, тобто отримує винагороду за свою роботу. В той же час, як слідує з доданих до позовної заяви доказів, зокрема розрахунку заборгованості по аліментам, відповідачка за весь час стягнення з неї аліментів не сплатила на користь позивачки жодної копійки на її утримання, що вже вказує на те, що остання не немає бажання сплачувати аліменти на утримання позивачки, як про це зазначено в заяві, а, маніпулюючи вимогами законодавства, свідомо зловживаючи своїми батьківськими обов`язками, ухилялась та продовжує ухилятись від їх сплати.

Щодо необізнаності відповідачки про наявність судового спору та, як наслідок, про поважність причин неявки до суду, зазначає, що представник відповідачки ознайомлювався 13 лютого 2024 року з матеріалами справи та мав змогу скласти заяву про відкладення розгляду справи, оскільки знав дату судового засідання та що буде виїжджати у відрядження, однак з невідомих причин цього не зробив. Крім того, до заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги не додано листа або наказу про відрядження, який би підтвердив обставини, на які відповідачка посилається, а так само не надано й лікарняного самої відповідачки, що також підтверджувало б поважність причин її неприбуття у судове засідання. Вказані аргументи є надуманими та безпідставними, оскільки є нелогічними та не підтверджуються будь-якими доказами.

Посилання представника на ту обставину, що відповідачка тривалий час не проживає за місцем реєстрації не спростовує правильність відомостей, зазначених у позові, оскільки відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , по сьогоднішній день, а проводити її розшукові заходи, спрямовані на встановлення її місця проживання закон не вимагає.

В обґрунтування доводів про відсутність можливості надання допомоги сторона відповідача зазначає про те, що остання не має стабільної роботи та забезпечує двох інших неповнолітніх дітей. Тобто, стверджує, що за 15 років життя позивачки, відповідачка не мала можливості взагалі сплатити хоча б копійку на її утримання, при тому, що народила ще двох дітей, які проживають з нею та забезпечені усім необхідним, в чому вбачаються явні ознаки дискримінації, що одним дітям забезпечення важливіше ніж іншим. Крім того, з доданого до заяви наказу №64 про звільнення вбачається, що відповідачка звільнилась з ТОВ «ВКФ «НІКС-М» за власним бажанням, що також вказує на те, що вона вимушено звільнилась чи продовжує працювати неофіційно, щоб ухилитись від сплати аліментів.

Майновий стан отримувача аліментів жодним чином не впливає на здатність боржника їх сплачувати.

Посилання представника відповідачки на те, що вона зайнята вихованням дітей 9 та 12 років, які не мають інвалідність та/або будь-яких медичних показань для догляду за ними до досягнення 14 років, також не варто брати до уваги. Крім того, неповнолітні діти мають ще й батька, який відсутній у позивачки, яка має виключно опікуна-бабусю, яка є пенсіонеркою.

Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2010 року стягнуто з ОСОБА_4 , 1983 року народження, аліменти у розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку (а.с. 9 ).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2010 року позбавлено ОСОБА_4 , 1983 року народження, батьківських прав щодо її малолітньої дитини, доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8-8зв).

Відповідно до рішення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №28 від 20.01.2012 року внесено зміни до рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради від 19.02.2010 року №66 «Про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 », замінивши ім`я малолітньої з « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на « ІНФОРМАЦІЯ_6 » (а.с. 10).

ОСОБА_3 навчається денною формою навчання на бюджетній основі у Державному закладі професійної (професійно - технічної) освіти «Вище професійне училище №55 м. Дніпро», в групі К 4/3-21 з терміном навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2024 року, що підтверджується відповідною довідкою вказаного навчального закладу (а.с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивачки аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки рішення суду не відповідає нормам закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ухвалено заочно.

Відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що вона не була належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Матеріали цивільної справи не містять відомостей, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, §25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

Зі змісту ст. 199 Сімейного кодексу (надалі СК України), вбачається якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.09.2010 року стягнуто з ОСОБА_4 , 1983 року народження, аліменти у розмірі частини її заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2010 року позбавлено ОСОБА_4 , 1983 року народження, батьківських прав щодо її малолітньої дитини, доньки - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №28 від 20.01.2012 року внесено зміни до рішення виконавчого комітету Ленінської районної у місті ради від 19.02.2010 року №66 «Про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 », замінивши ім`я малолітньої з « ІНФОРМАЦІЯ_6 » на « ІНФОРМАЦІЯ_6 ».

ОСОБА_3 навчається денною формою навчання на бюджетній основі у Державному закладі професійної (професійно - технічної) освіти «Вище професійне училище №55 м. Дніпро», в групі К 4/3-21 з терміном навчання з 01.09.2021 року по 30.06.2024 року, що підтверджується відповідною довідкою вказаного навчального закладу.

До апеляційної скарги відповідачка додатково надала докази, які не могла надати на час розгляду справи у суді першої інстанції з об`єктивних причин:

наказ ТОВ «ВКФ «НІКС-М» №64 від 28.11.2023 року про звільнення ОСОБА_10 за згодою сторін (п. 1 ч. 1 статті 36 КЗпП України) (а.с. 101);

свідоцтво про шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (а.с. 102);

свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю яких є відповідачка ОСОБА_10 (а.с. 103, 104);

повідомлення від 12.03.2024 року №83/1-16 Державного закладу професійної (професійно - технічної) освіти «Вище професійне училище №55 м. Дніпро», відповідно до якого ОСОБА_2 отримує академічну стипендію в розмірі 4542,00 грн та компенсацію за гаряче харчування в розмірі 136,00 грн за календарний день (а.с. 100).

Апеляційний суд приймає такі докази, оскільки вони не могли бути подані відповідачкою на час винесення рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного вище, із принципу розумності та справедливості, а також з огляду на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, беручи до уваги матеріальне становище повнолітньої доньки, що продовжує навчання, а також враховуючи, що у відповідачки на утриманні перебувають неповнолітні діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , апеляційний суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, підлягають частковому задоволенню у розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 27 грудня 2023 року і до досягнення ОСОБА_12 двадцяти трьох річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2024 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 грудня 2023 року і до досягнення ОСОБА_12 двадцяти трьох років або завершення навчання (в залежності від того, яка подія наступить першою).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: