Провадження № 22-ц/801/1656/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 рокуСправа № 127/13328/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційні скарги відповідача ОСОБА_1 , поданою від його імені адвокатом Левченком Артемом Олександровичем та відповідача ОСОБА_2 , поданою від її імені адвокатом Бездітною Тетяною Вячеславівною на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С. В. в залі суду в місті Вінниця, повне рішення суду складено 06 червня 2024 року,

в цивільній справі № 127/13328/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_7 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини,

встановив:

Короткий зміст вимог

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом, який в подальшому подано в новій редакції до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_7 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький), про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач в 2010 році познайомилась з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 та на початку 2011 року почала з ним проживати разом, в належній йому квартирі. Від вказаних стосунків у сторін народилася спільна дитина - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте між позивачем та ОСОБА_8 часто виникали непорозуміння, тому відомості про батька дитини в Державному реєстрі актів цивільну стану про народження, зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (зі слів матері).

Позивач вказує, що наприкінці 2014 року вона та ОСОБА_8 почали проживати окремо, однак до ІНФОРМАЦІЯ_3 смерті ОСОБА_8 підтримували дружні відносини, разом виховували дитину та утримували її, тобто ОСОБА_8 виконував обов`язки батька дитини, які визначені сімейним законодавством.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, позивач, як законний представник малолітньої ОСОБА_9 та в її інтересах звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, так як ОСОБА_9 є спадкоємицею першої черги після смерті батька ОСОБА_8 . Проте підтвердити факт батьківства не змогла, оскільки прийняття спадщини малолітньою ОСОБА_9 залежить від встановлення біологічного батьківства щодо неї померлого ОСОБА_8 .

Відтак встановити указаний факт в судовому порядку та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини позивачу необхідно для реалізації спадкових прав малолітньої дитини після смерті батька, тому позивач звернулася до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2024 року позов задоволено.

Встановлено факт батьківства ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Вінниці, відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внесено зміни до актового запису №3763, складеного 21.09.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про народження дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме змінити відомості в графі «Батько» та записати « ОСОБА_8 », виключивши відомості з графи «Батько» - « ОСОБА_10 ».

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини є законними, обґрунтованими та підтвердженими матеріалами справи, а саме: висновком № 35731 від 29.08.2022 генотипоскопічного дослідження, проведеного Медико - генетичним центром «Мама Папа», відповідно до якого ймовірність того, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (батьком якої є нині померлий ОСОБА_8 ) та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжені різними матерями, мають спільного біологічного батька складає, 99,8 %. Водночас, висновком молекулярно - генетичної експертизи № 38088 від 12.09.2023, в якому вказано, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю біологічного батька, тобто біологічною бабусею, дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 99,93 %.

Окрім наведених ДНК досліджень, обставина батьківства ОСОБА_8 відносно ОСОБА_9 підтверджується і іншими дослідженими судом доказами по справі, зокрема, довідкою з дошкільного навчального закладу; медичною історією розвитку дитини; копією Акту сусідів по будинку; численними фотокартками та відеоматеріалами.

До того ж судом вказано, що заперечуючи проти обставини біологічної спорідненості ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 доказів, які б спростували вказані ДНК дослідження, суду не представили та не заявляли клопотань про призначення відповідного ДНК дослідження в будь - яку установу (в т.ч. експертну). Також судом наголошено, що стороною відповідача жодним чином не спростовано відомості (висновки) які містяться у цьому висновку, заявляючи клопотання про визнання цього доказу недопустимим, стороною відповідача не представлено суду жодних доказів на спростування обставин, які стверджуються наведеним висновком.

В свою чергу, місцевий суд зазначив, що позовна вимога про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька є похідною від вимоги про визнання батьківства, відтак підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У червні 2024 року відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левченко А. О. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалене рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповно та неправильно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного їх дослідження і оцінки, всупереч ч.4 ст. 263 ЦПК України не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права. За наслідками розгляду апеляційної скарги просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позову.

Відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Бездітна Т. В., у липні 2024 року також подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 26 червня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, з наданням п`ятиденного строку для усунення недоліків, а саме: для подання документів, що підтверджують сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 липня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги ОСОБА_1 , відкрито апеляційне провадження у цій справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 липня 2024 року відмовлено ОСОБА_2 у клопотанні щодо звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги та апеляційну скаргу залишено без руху, з наданням п`ятиденного строку для усунення недоліків, а саме: для подання документів, що підтверджують сплату судового збору у визначеному законом розмірі.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року для розгляду цієї справи замінено суддю Матківську М. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., Сопрун В. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 липня 2024 року, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2024 року для розгляду цієї справи замінено суддю Сопруна В. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2024 року справу за апеляційними скаргами призначено до апеляційного розгляду з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали апеляційні скарги

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що висновок генотипоскопічного дослідження №35731 від 29.08.2022 та висновок молекулярно генетичної експертизи №38088 від 12.09.2023 складені ТОВ «МАМА-ПАПА», які визнані судом в якості допустимих доказів, не є експертними висновками в розумінні ст. 102 ЦПК України та не можуть бути належними та достатніми доказами факту батьківства ОСОБА_8 щодо ОСОБА_9 . Зауважує, що суд, визначив експертну установу без врахування вимог ст. 7 ЗУ «Про судову експертизу». Матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «МАМА-ПАПА» є судово-експертною установою, при цьому суд не перевірив чи мають особи, які працюють в товаристві кваліфікацію експерта та відповідну освіту. Незважаючи на те, що вказана інформація має важливе значення для правильного вирішення спору, проте місцевий суд в порушення положень ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України не дав оцінку даній обставині.

Суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що саме позивач має довести належними і допустимими доказами наявність кровного споріднення батька з дитиною, а тому перекладання місцевим судом цього обов`язку на відповідача нівелює застосування принципу змагальності. Зазначає, що суд в якості доказу проживання позивача з ОСОБА_8 у фактичних шлюбних відносинах неправомірно врахував наданий позивачем акт сусідів по будинку.

Основними доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 є те, що під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції принципи диспозитивності, рівності та змагальності сторін були повністю порушені, оскільки майже всі клопотання про проведення експертизи, виклик свідків, спеціалістів і долучення доказів по справі не були задоволенні місцевим судом. В свою чергу, розгляд справи відбувся неповно, що й призвело до прийняття незаконного та необґрунтованого рішення по справі. Крім того, місцевим судом під час розгляду справи було прийнято до уваги надані позивачем докази, хоча вони були з порушенням термінів подання.

Також зазначає, що при вирішення спору суд взяв до уваги висновок експертизи ТОВ «МАМА-ПАПА», яка є приватною організацією, хоча тест на ДНК батьківство відповідно до ЗУ «Про судову експертизу» проводиться тільки в державних лабораторіях Міністерств юстиції, охорони здоров`я та оборони України.

Доводи особи, яка подала відзиви на апеляційну скаргу

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_3 просить скарги відповідачів залишити без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає вимоги скарг безпідставними та необґрунтованими, так як судом першої інстанції під час розгляду справи дотримано вимоги щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи, проаналізовано наявні у справі докази. Водночас, просить стягнути в рівних частках із скаржників на свою користь документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу понесену в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 000,00 грн.

Позиція учасників справи у судовому засіданні

Позивач ОСОБА_3 заперечила вимоги апеляційних скарг, просила залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримали з викладених у них підставах, а також надали відповідні пояснення.

Треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Вінницької міської ради, Вінницький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) подали до суду заяви, в яких просять розглянути справи у їх відсутність.

Відповідачі ОСОБА_4 , яка діє від свого імені та в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань не надсилали.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки, відповідачі, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_9 . Відповідно до актового запису про народженням матір`ю дитини зазначена ОСОБА_11 , батьком - ОСОБА_10 (том 1 а.с. 4).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 9 від 26.03.2014, в актовому записі про народження дитини відомості про батька ОСОБА_10 записані згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері) (т.1 а.с. 5).

З копії Акту сусідів по будинку АДРЕСА_1 , слідує, що: « ОСОБА_3 дійсно проживала в фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_8 . В цих відносинах народилась дитина ОСОБА_9 2012 р.н. Батько ОСОБА_8 приймав активну участь в утриманні та вихованні дитини, здійснював щоденні прогулянки з дитиною. Проживали за адресою АДРЕСА_1 ». В цьому акті підписались 14 (чотирнадцять) сусідів, які проживають у різних квартирах будинку АДРЕСА_1 , з зазначенням номеру квартири проживання, повного прізвища, ім`я та по батькові кожного підписанта, з проставленням власноручних підписів (т.1 а.с. 17).

Відповідно до копії Довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад № 52» Вінницької міської ради від 03.02.2022 № 12/05-01-02, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно в період з вересня 2014 по травень 2018 відвідувала КЗ «ДНЗ № 52 ВМР». Батько Аґати, ОСОБА_8 оплачував за харчування дитини в закладі та відвідував загальносадові заходи, свята та розваги (т.1 а.с. 18).

З історії розвитку дитини - ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеної ЦПМСД № 3 в розділі «Дані про сім`ю» зазначено як батька: ОСОБА_8 1978 р.н. (т.1 а.с. 177 - 179).

Як слідує з копії банківської виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 09.02.2022, по рахунку/картці ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - НОМЕР_2 , за період з червня 2015 по серпень 2018 року, ОСОБА_3 не періодично отримувала від ОСОБА_8 на свій картковий рахунок грошові кошти, з призначенням платежу: поповнення готівкою в терміналі самообслуговування (т.1 а.с. 19).

Згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_3 виданого Словітською сільською радою Золочівського району Львівської області 14.06.1978, батьком ОСОБА_8 є відповідач ОСОБА_1 (в свідоцтві « ОСОБА_12 ), матір`ю - відповідачка ОСОБА_2 (т.1 а.с. 128).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у ОСОБА_8 та ОСОБА_13 народилась донька ОСОБА_7 , що вбачається з копії свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , виданого 25.05.2016 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницької області, в якому батьком ОСОБА_7 зазначено ОСОБА_8 (т.1 а.с. 230, 232, 233).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб Серії 1 - НОМЕР_5 від 13.18.2019 13.08.2019 ОСОБА_8 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб, про що Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 13.08.2019 вчинено відповідний актовий запис №1958 (т.1 а.с. 118).

09.09.2019 у ОСОБА_8 та ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_5 , про що Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 17.09.2019 складено відповідний актовий запис № 3103 (т.1 а.с. 119).

19.01.2022 ОСОБА_8 , внаслідок перенесеної хвороби (гостре распіраторне захворювання Соvid - 19) помер, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 20.01.2022 складено відповідний актовий запис № 308 (т.1 а.с. 77 - 79, 114).

Після смерті ОСОБА_8 18.05.2022 на підставі заяви ОСОБА_3 , яка подана 18.05.2022 в інтересах доньки ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом розпочато спадкову справу № 65/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 (т.1 а.с. 52, 101 - 132).

Приватним нотаріусом повідомлено позивача, що для того, щоб заява набрала законної сили, ОСОБА_3 необхідно зі своїм паспортом, свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 , свідоцтвом про народження ОСОБА_9 звернутися до нотаріуса за місцем проживання та засвідчити заяву відповідним чином (т.1 а.с. 109).

Зі змісту матеріалів спадкової справи № 65/2022, заведеної до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 вбачається, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса Скутельник І.А. окрім ОСОБА_3 звернулись: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в своїх інтересах та в інтересах доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 в інтересах доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , які залучені до участі у справі в якості співвідповідачів (т.1 а.с. 110, 111, 113, 129).

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 20.05.2022 Серії НОМЕР_6 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) ОСОБА_3 05.05.2022 одружилась з ОСОБА_15 , про що 20.05.2022 складено відповідний актовий запис № 1279. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно подвійне прізвище ОСОБА_16 - ОСОБА_17 (т.1 а.с. 194).

З висновку № 35731 від 29.08.2022 генотипоскопічного дослідження, проведеного Медико - генетичним центром «Мама Папа», слідує, що ймовірність того, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , (батьком якої є нині померлий ОСОБА_8 ) та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжені різними матерями, мають спільного біологічного батька складає, 99,8 % (т.2 а.с. 21 - 41).

З висновку молекулярно - генетичної експертизи № 38088 від 12.09.2023 складеним Медико-генетичним центром «Мама-Папа», вбачається, що: Ймовірність того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є матір`ю біологічного батька, тобто біологічною бабусею, дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 99,93 % (т.3 а.с. 3 - 19).

В матеріалах справи є фотознімки, на яких зображений ОСОБА_8 із позивачем та дитиною ОСОБА_9 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Положеннями статті 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Між сторонами виник спір з приводу встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказувала на те, що в свідоцтві про народження її доньки ОСОБА_9 відомості щодо батька записано на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (зі слів матері), що позбавляє позивача можливості підтвердити перед нотаріусом родинні відносини між померлим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як батьком та дочкою.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно із частинами першою, другою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 130 СК України передбачено, що заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування статті 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Таким чином, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Отже, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за клопотанням сторони чи її представника, то такий висновок розцінюється як письмовий доказ, який досліджується в судовому засіданні та підлягає відповідній оцінці.

Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи.

З метою з`ясування спорідненості доньки з батьком, позивачем замовлено та додано до позовної заяви генотипоскопічне дослідження № 35731 від 29.08.2022 відповідно до якого: ймовірність того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (батьком якої є нині померлий ОСОБА_8 ) та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжені різними матерями, мають спільного біологічного батька складає, 99,8 %.

Колегія суддів звертає увагу на те, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства. Даний метод встановлення батьківства приймається в тому числі й Європейським судом з прав людини.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі № 449/433/22.

Так, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21 (провадження № 61-11529св22).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про судову експертизу" (тут і далі - в редакції на час визначення судом установи для проведення експертизи) судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про судову експертизу" виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України належать до державних спеціалізованих установ (частина друга статті 7 Закону України "Про судову експертизу").

Частина друга вказаної статті визначає вичерпний перелік державних спеціалізованих установ, що знаходяться у підпорядкуванні відповідних центральних органів виконавчої влади. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Відповідно до вищевказаних положень норм матеріального права судово-генетична експертиза, як одна з видів судово-медичних експертиз, повинна здійснюватися виключно державними спеціалізованими установами.

Згідно частини другої статті 71 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Відповідно з Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267, Міністерство охорони здоров`я України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Серед інших функцій воно здійснює організаційне керівництво судово-медичною і судово-психіатричною службами; державний контроль діяльності психіатричних установ незалежно від форми власності та фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги; затверджує порядки проведення судово-медичної експертизи та судово-психіатричної експертизи; присвоєння кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичним і судово-психіатричним експертам та позбавлення кваліфікації судового експерта і кваліфікаційних класів судово-медичних і судово-психіатричних експертів (підпункт 10 пункту 4 Положення).

Отже, при вирішенні питання стосовно компетенції установи, яка проводить експертизу і є державною в розумінні статті 7 Закону України "Про судову експертизу" слід виходити не з організаційно-правової форми здійснення нею діяльності або форми її власності, а з сфери управління її діяльністю та організації державного контролю.

З наведеного Положення вбачається, що саме держава в особі її центрального органу виконавчої влади - Міністерства охорони здоров`я України здійснює владні повноваження стосовно закладів, які вправі проводити судово-медичні та судово-психіатричні експертизи.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2022 року в справі № 757/28174/18-ц (провадження № 61-10971св21), від 05 жовтня 2022 року в справі № 757/23700/15 (провадження № 61-17069св21), від 31 серпня 2022 року справі № 322/506/19 (провадження № 61-2363св22), від 30 березня 2020 року в справі № № 462/3998/19.

За клопотанням позивача місцевим судом було призначено у справі експертизу для встановлення біологічного батьківства та біологічного споріднення померлого ОСОБА_8 щодо малолітньої ОСОБА_9 , проведення якої доручено медико-генетичному центру «МАМА-ПАПА».

Матеріали справи містять висновок молекулярно - генетичної експертизи № 38088 від 12.09.2023 Медико - генетичного центру «Мама Папа» з якого слідує, що: ймовірність того, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , є матір`ю біологічного батька, тобто біологічною бабусею, дитини ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , складає 99,93 %.

Висновок експерта є одним з видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Проте висновок молекулярно - генетичної експертизи № 38088 від 12.09.2023 не є висновком за результатами судової експертизи в розумінні статті 102 ЦПК України, а відповідно до Закону України "Про судову експертизу" не може бути належним доказом по справі, оскільки висновок підготовлений завідуючою лабораторією ТОВ «МАМА ПАПА», яка не проходила відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України і є атестованим судовим експертом, у висновку відсутнє посилання, що така особа обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, ТОВ «МАМА ПАПА» не належить до суб`єктів судово-експертної діяльності, а суд першої інстанції, при призначенні молекулярно-генетичної експертизи та ухваленні судового рішення у справі на зазначене увагу не звернув й помилково прийняв такий доказ як допустимий.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Відповідачі, посилаючись в апеляційних скаргах на недопустимість як доказу у справі висновку молекулярно - генетичної експертизи № 38088 від 12.09.2023, обізнані про свої права й не були позбавлені процесуальної можливості заявити перед судом клопотання щодо призначення відповідної судової експертизи в будь - яку іншу експертну установу, проте таке клопотання не заявили, чим позбавили апеляційний суд можливості вирішити питання призначення експертизи експертній установі, яка відповідно має повноваження на проведення такого дослідження.

Враховуючи предмет спору та значення справи для сторін, суд повинен діяти, виходячи, у першу чергу, з інтересів дитини.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін по справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Водночас судом першої інстанції вірно встановлено, що померлий ОСОБА_8 відносився до ОСОБА_9 , як до доньки та приймав активну участь у житті дитини.

Обставина батьківства ОСОБА_8 відносно ОСОБА_9 підтверджується й іншими дослідженими судом доказами в їх сукупності, зокрема, довідкою з дошкільного навчального закладу; медичною історією розвитку дитини; копією Акту сусідів по будинку; численними фотокартками та відеоматеріалами, на яких відображені позивач, померлий ОСОБА_8 та малолітня ОСОБА_9 у різний проміжок часу та у різній обстановці, генотипоскопічним дослідженням № 35731 від 29.08.2022.

Належних та допустимих доказів на спростування кровної спорідненості померлого ОСОБА_8 з донькою ОСОБА_9 , відповідачами, у передбаченому ст. ст. 12, 81 ЦПК України порядку, як до суду першої інстанції так і до апеляційного суду не надано. Усі заперечення відповідачів в цій частині зводяться лише до незгоди та невизнання обставин наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання батьківства.

При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та не підтверджена відповідним засобами доказування.

Отже, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання померлого ОСОБА_8 батьком ОСОБА_9 .

Відповідно до положень ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Згідно п.п. 2.13.1 п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Позовна вимога про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька є похідною від вимоги про визнання батьківства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_9 , у зв`язку з цим є правові підстави для задоволенню вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини у частині відомостей про батька.

Інші доводи апеляційних скарг дублюють клопотання скаржників, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд, та є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію скаржника у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , є біологічним батьком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Докази у справі у своїй сукупності є достатніми для висновку про батьківство померлого по відношенню до дитини.

В свою чергу, матеріали справи не містять та відповідачами не надано суду належних доказів на спростування вказаних обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги відповідача ОСОБА_1 , поданою від його імені адвокатом Левченком Артемом Олександровичем та відповідача ОСОБА_2 , поданою від її імені адвокатом Бездітною Тетяною Вячеславівною підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, слід стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 по 6 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 367, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Левченко Артем Олександрович, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Бездітна Тетяна Вячеславівна, задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 травня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 по 6 000,00 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник