Справа № 932/3223/24
Провадження № 2/209/1336/24
РІШЕННЯ

Іменем України

29 листопада 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. На обґрунтування позовних вимог зазначають, що між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «НАДРА» укладено кредитний договір №787859/ФЛ на підставі якого ПАТ «НАДРА» надав відповідачу кредитні кошти у сумі 193 420,00 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «НАДРа» укладено договір поруки №787859/ФЛ-П1, відповідно до якого Відповідач 2 у разі невиконання Відповідачем 1 умов кредитного договору, стає солідарним боржник та відповідає перед Банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності особистими коштами. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредити договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Бабушкінського районного суду мі Дніпропетровська з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості Відповідачів 1, 2. Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська 27.03.2012 у справі №2-1730/11 стягнуто з Відповідачів 1, 2 заборговані за кредитним договором у розмірі 309 595,52 доларів США, що по курсу складає 2 467 940,69 гривень. Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2021 року у справі №2-1730/11 замінено стягувала ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгрун» у справі №2-1730/11. Однак Відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виник право на отримання сум, за увесь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право з позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення с триваючим правопорушенням, позивач вимагає стягнути з боржника відповідача в судовому порядку суму 3% процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання, що становить із розрахунку за прострочення виконання грошового зобов 'язання в сумі 309 595,52 доларів США, за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року та складає 44 759,88 доларів США. Просить суд стягнути з солідарно з відповідачів на свою користь 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання , яке становить 44759,88 доларів США, витрати на правничу допомогу.

27 серпня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Також ухвалою суду від 27 серпня 2024 року було відмовлено у відкритті провадження відносно ОСОБА_2 у зв`язку із її смертю.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, надав відзив на позовну заяву/а.с.51-53/, згідно яких зазначила, що відповідач не погоджується з позовною вимогою про стягнення з неї 3% річних від простроченої заборгованості у розмірі 44759,88 доларів США, у зв`язку із тим, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач направив через Укрпошту позовну заяву до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 09.04.2024 року, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, на якому міститься печатка Укрпошти з зазначенням дати відправки цінного листа. Тобто, якщо три роки, які передували подачі позову, становить період з 09.04.2021 року по 09.04.2024 року, то, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з 24.02.2022 року по 09.04.2024 року 3% річних, нараховані за зазначений період, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Долучила розрахунок згідно якого 3% річних за період з 09.04.2021 року по 23.02.2022 року здійснюється за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] 309595,52 доларів США * 3 / 100 * 321 днів / 365 днів = 8168,23 доларів США. Таким чином, розмір 3% річних від простроченої заборгованості за період з 09.04.2021 року по 23.02.2022 року становить 8168,23 доларів США, а Позивач просить стягнути з відповідачки суму за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року. Також вказує, що позивач не надав до суду належних доказів відступлення прав вимоги за Кредитним договором №787859/ФЛ від 13.03.2008 року на підтвердження факту набуття права грошової вимоги до неї, а саме: Договір про відступлення права вимоги, Реєстр прав вимоги, Акт прийому-передачі кредитних файлів/справ, договорів, внаслідок чого неможливо визначити факт передачі від Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» права вимоги саме за спірним Кредитним договором № 787859/ ФЛ від 13.03.2008 року. Крім того, зазначає, що позивач не довів розмір заборгованості за Кредитним договором № 787859/ФЛ від 13.03.2008 року станом на 09.04.2024 року, а саме: не надав розрахунок заборгованості з зазначенням інформації про те, чи відбувалися з моменту винесення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська рішення по цивільній справі № 2-1730/11, тобто з 27.03.2012 року, по 09.04.2024 року погашення заборгованості за Кредитним договором № 787859/ФЛ від 13.03.2008 року. Бо від встановлення вищезазначеного факту залежить розмір 3% річних, які Позивач бажає стягнути з Відповідача. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивачем долучено відповідь на відзив /а.с.67-70/, де зазначили, що заявлений період, за яким було нараховано 3% річних за прострочення виконання грошового зобов 'язання, яке становить 309 595,52 доларів США, за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року та розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 44 759,88 доларів США відповідає вимогам чинного законодавства. Оскільки 17.03.2022 року набуло чинності Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, які доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, тобто, законодавцем запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. З огляду на вищевикладене, оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01.05.2017 року, враховувати зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Закону України № 540-ІХ з 02.04.2020 та Закону України №2120-ІХ з 17.03.2022, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 02.04.2020 року була продовжена та станом на дату подачі цього позову не пропущена. Таким чином позивачем було вірно визначено період нарахування 3% річних з врахуванням строку позовної давності, що також підтверджується правовою позицією Верховного Суду. Також позивач стверджує, що надав до суду належних доказів відступлення прав вимоги за Кредитним договором №787859/ФЛ від 13.03.2008 року. Як зазначалось в позовній заяві, ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2021 у справі №2-1730/11 замінено стягувана ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у справі №2-1730/11 та судом було встановлено наступне, що 29 квітня 2020 року було укладено договір №GL3N217214 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов вищевказаного договору право грошової вимоги за кредитним договором №787859/ФЛ від 13.03.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ». 12.05.2020 року між ТОВ «ФК «ФІНРАЙТ» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було укладено договір №GL3N217214 про відступлення прав вимоги. Відповідно до умов вищевказаного договору право грошової вимоги за кредитним договором №787859/ФЛ від 13.03.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Тобто, відбулася заміна стягувана, що було встановлено судом.Таким чином, судові рішення, які набрали законної сили, не можуть бути поставлені під сумнів судом під час розгляду іншої справи. Щодо тверджень Відповідача , що позивач не довів розмір заборгованості за Кредитним договором № 787859/ФЛ від 13.03.2008 року станом на 09.04.2024року, а саме: не надав розрахунок заборгованості з зазначенням інформації про те, чи відбувалися з моменту винесення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська рішення по цивільній справі № 2-1730/11, тобто з 27.03.2012 року, по 09.04.2024 року погашення заборгованості за Кредитним договором №787859/ФЛ від 13.03.2008 року.» зазначити наступне, що судом про розгляді справи про заміни сторони стягувана по справі № 2-1730/11 (ухвала Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2021) було встановлено, що «18.03.2014 представник позивача в приміщенні суду отримала виконавчі листи, видані судом на підставі зазначеного судового рішення. Крім того, ухвалою Бабушкінського районного суду м .Дніпропетровська від 20.05.2014 року було поновлено ПАТ КБ «Надра» строк пред`явлення виконавчого листа по справі №2-1730/11, виданого судом 18.03.2014 року, зазначена ухвала була отримана представником позивача 27.06.2014року».Відповідно до відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішення у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на виконанні Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження №44402020, відкрите постановою державного виконавця 14.08.2014 року з примусового виконання виконавчого листа №2-1730/11 від 27.03.2012 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_1 у розмірі 2469760,69 грн. 30.09.2014 року було повернуто стягувану виконавчий лист на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент винесення постанови про повернення. Отже у даному виконавчому провадженні не було здійснено стягнення за вищезазначеним виконавчим документом. З 30.09.2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1730/11 від 27.03.2012 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська не відкривалось. Таким чином на момент звернення з даним позовом, рішення суду взагалі не було виконано, а отже розрахунок 3% річних було здійснено на суму, яка була стягнута з Відповідача за рішенням суду. Просять задовольнити позов..

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

13 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 787859/ФЛ, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 193420,00 гривень,, що підтверджується його копією /а.с.12-14/.

Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська 27.03.2012 у справі №2-1730/11 /а.с.21/ стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборговані за кредитним договором у розмірі 309 595,52 доларів США, що по курсу складає 2 467 940,69 гривень. Рішення набрало законної сили 31 жовтня 2012 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська /а.с.22-23/ від 12.02.2021 року у справі №2-1730/11 замінено стягувала ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгрун» у справі №2-1730/11.

Згідно з розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання- за основним боргом за період з 01.05.2017 по 23.02.2022 /а.с17/ основна сума боргу за договором з 01.05.2017 до 23.02.2022 складає 309 595,52 гривень, розрахунок здійснюється за формулою : Сума заборгованості (С) * на кількість днів прострочення (Д) : 365:100 та за період з 01.05.2017 року до 31.12.2019 року та становить 24810,05 доларів США, за період з 01.01.2020 до 31.12.2020 становить 9287,87 гривень, за період з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року становить 10661,96 доларів США. Таким чином в загальному розмірі сума 3 % річних складає 44 759,88 гривень.

Суд погоджується з доводами позивача виходячи з наступного.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

У Постанові Верховного суду України від 26 квітня 2017 року у справі №918/329/16 стверджується, що правовий аналіз положень ст. ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього кодексу, за час прострочення.

У Постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 914/1033/17 Верховний Суд дійшов висновку, що у разі, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку трьох процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 11.01.2005 року у справі «Дубенко проти України» («Dubenko v. Ukraine») встановлено, що невиконання судового рішення на користь заявника понад три роки є втручанням у право заявника на мирне володіння своїм майном, яке закріплене у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

У Постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц Верховний Суд дійшов висновку, що під час розрахунку 3 % річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті. Якщо в судовому рішенні вказано суму боргу в іноземній валюті й наведено її еквівалент у національній валюті, то перераховують саме суму в іноземній валюті.

Формулювання статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. У Постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 стверджується, що нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Це є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОУГО-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУГО-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-ІХ набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом 8АЯ8-СоУ-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01 липня 2023 року. В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду із відповідними позовними вимогами, оскільки позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. З огляду на вищевикладене, оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01.05.2017 року, враховувати зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Закону України № 540-ІХ з 02.04.2020 та Закону України №2120-ІХ з 17.03.2022, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних починаючи з 02.04.2020 року була продовжена та станом на дату подачі позову (12.04.2024 року) не була пропущена. Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21 позивачу не потрібно обґрунтовувати причини, за яких він в період дії карантину не мав змоги особі подати позов вчасно.

Таким чином позивачем вірно визначено період нарахування та сума 3% річних із врахуванням строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, викладені в Конвенції, порушуються, має право на ефективний правовий захист у відповідному національному органі, навіть якщо порушення вчинили офіційні особи.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2017 року № 8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

Тобто, обставини, які були встановлені в ухвалі Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 12.02.2021 року у справі №2-1730/11 де було замінено стягувала ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгрун» у справі №2-1730/11 підтверджують правомірність переходу прав вимоги до нового кредитора, яким є ТОВ «ФК «Дніпрофінансгрун». Тобто судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором №787859/ФЛ від 13.03.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Також судом при розгляді справи про заміну стягувача по справі № 2-1730/11 було встановлено наступне: «18.03.2014 представник позивача в приміщенні суду отримала виконавчі листи, видані судом на підставі зазначеного судового рішення. Крім того, ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20.05.2014 року було поновлено ПАТ КБ «Надра» строк пред`явлення виконавчого листа по справі №2-1730/11, виданого судом 18.03.2014 року, зазначена ухвала була отримана представником позивача 27.06.2014року». Відповідно до відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішення у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на виконанні Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження №44402020, вікдрите постановою державного виконавця 14.08.2014 року з примусового виконання виконавчого листа №2-1730/11 від 27.03.2012 року, виданого Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_1 у розмірі 2469760,69 грн. 30.09.2014 року було повернуто стягувану виконавчий лист на підставі п.2 ч.І ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції на момент винесення постанови про повернення. Таким чином на момент звернення з даним позовом, рішення суду взагалі не було виконано, а отже розрахунок 3% річних (який наявний в матеріалах справи) було здійснено на суму, яка була стягнута з відповідача за рішенням суду.

З огляду на те, що ОСОБА_1 досі не виконане рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська 27.03.2012 у справі №2-1730/11, вона продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на володіння своїм майном, замінений кредитор має право на отримання суми боргу за вказаним кредитним договором на підставі рішення суду з урахуванням 3% річних за увесь час прострочення, тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу, проте розрахунок витрат та доказів на їх підтвердження суду не долучено, що не позбавляє представника позивача права протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення рішення про задоволення позову звернутися із до суду із заявою в порядку статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 512, 514, 516,625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76, 81, 82, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» (місце знаходження м. Дніпро, вул. Автотранспортна, 2 оф. 2) до ОСОБА_1 (місце реєстрації- АДРЕСА_1 ) про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РнОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», , 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 44 759,88 ( сорок чотири тисячі сімсот п`ятдесят дев`ять тисяч доларів США) 88 центів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 грудня 2024 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая