Дата документу 05.12.2024
Справа № 334/9804/24
Провадження № 2-о/334/404/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.,

за участю секретаря Александрової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Строк дії обмежувального припису встановити на 6 (шість) місяців.

Заявниця стверджувала, що вже більше десяти років ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями. Заявниця неодноразово, задля збереження сім`ї, «кодувала» від алкогольної залежності свого чоловіка, однак через деякий час все виявлялось марним і він продовжував «випивати».

ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння проявляє себе агресивно, ображає дружину, чепляється до неї, може завдати фізичної шкоди. Син постійно захищає матір від «п`яного» батька.

У 2008 році заявниця вперше звернулась до органів поліції та лікарні у зв`язку з тим, що її чоловік перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння побив її, наніс удари по голові.

25.10.2024 співробітники поліції прибули на виклик постраждалої ОСОБА_1 щодо вчинення домашнього насильства по відношенню до неї її чоловіком. Було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серія АА №413802.

Після означених нещодавніх подій ОСОБА_2 переїхав проживати до квартири, що належить його матері, однак, коли повертається зі зміни у стані алкогольного сп`яніння постійно приходить за адресою проживання заявниці і стукає руками-нргами по забору, нецензурно виражається в адресу заявниці, син кожного разу намагається захистити матір від п`яного батька, що створює для неповнолітнього неприємні психоемоційні розчарування та хвилювання.

Таким чином, протягом тривалого часу ОСОБА_1 перебуває в стані постійного емоційного та психологічного стресу, що позначається на її житті в цілому та заважає нормально працювати, відпочівати, впливає на її стан здоров`я, наносить травму її сину, який проживає із нею. У жінки відсутнє відчуття безпеки, коли вона знаходиться вдома, бо ОСОБА_2 постійно приходить до постраждалої за місцем її проживання в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння.

Отже, ОСОБА_2 своєї поведінки не змінює, а тому, ОСОБА_1 змушена звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Тому заявниця вважає, що до ОСОБА_2 необхідно застосовувати обмежувальний припис, а саме просить встановити заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього наступні обов`язки на строк 6 місяців, а саме:

- заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Представник заявника у судовому засіданні заяву про видачу обмежувального припису підтримала з вищенаведених підстав.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти обмежувального припису.

Суду пояснив, що він поводить себе адекватно. Алкогольні напої вживає, але не часто. Він бажає спілкуватися з дітьми та приходити до свого будинку без обмежень.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено главою13розділуIV ЦПК України.

Відповідно до правилст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її та представником у випадках визначенихЗаконом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, єЗакон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні.

07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнятоЗакон «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Заявниця вказує, що вона є постраждалою від домашнього насильства, зокрема психологічного з боку її чоловіка ОСОБА_3 та, відповідно, наділена правом звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, зокрема подружжя.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильствоце діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильствоце форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильствоце форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильствоце форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Домашнє насильство виступає грубим порушенням прав людини і зазіхає, передусім на її основні права, що підтверджено як у міжнародних правових актах, так і у рішеннях міжнародних інституцій, однією з яких є Європейський суд з прав людини.

При розгляді справ, в яких є прояви домашнього насильства, судді мають звертатися до прецедентної практики міжнародних і регіональних судових інституційЄвропейського суду з прав людини, Комітету ООН з прав людини, Комітету ООН з ліквідації дискримінації щодо жінок, Європейського суду справедливості тощо.

Відповідно до правилст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію (995 004) та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини визнав, що насильство в сім`ї, якому держава вчасно не запобігла чи не зупинила, може призвести до порушення таких статей Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: 1) обов`язок дотримуватись прав людини (ст.1); 2) право на життя (ст.2); 3) заборона тортур або нелюдських чи таких, що принижують гідність, поводження чи покарання (ст.3); 4) право на повагу до особистого та сімейного життя (ст.8); 5) право на ефективні засоби правового захисту (ст.13); 6) заборона дискримінації (ст.14).

Так, порушення з боку держави прав людини у випадках, пов`язаних з насильством у сім`ї зафіксовано в судових рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема: - «А. проти Сполученого Королівства» (1998); «Е.С. та інші проти Словаччини» (№8227/04 від 15.09.2009); «Контрова проти Словаччини» (№7510/0431.5.2007); «Беваква та С. проти Болгарії» (№71127/01)12.6.2008); «Опуз проти Туреччини» (№33401/02 від 09.06.2009); «Дурма проти Турції» про неналежне розслідування жертви домашнього насильства (№3621/07 13.11.2014); «А. проти Хорватії» (№55164/18 від 14.10.2010); «Хайдуова проти Словаччини» (№2660/03 від 13.11.2010); «Бранко ОСОБА_7 та інші проти Хорватії» (№46598/06 від 15.01.2009); «Савіни проти України» (2008рік).

Аналіз зазначених вище рішень Європейського суду з прав людини свідчить, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є питанням, що зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд зазначає, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їхньої реалізації. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї.

Відповідно до п. 5, 6, 7, 8, 9 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другоюстатті 26Закону №2229-VIIIпередбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьоюстатті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до пункту 3 частини першоїстатті 350-4 ЦПК Україниу заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В матеріалах справи наявний терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_3 серія АА №413802. Також, до матеріалів справи долучена постанова суду від 13.11.2024 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, яко. ОСОБА_3 був визнаний винний у вчиненні домашнього насильства та притягнений до адмінінстративної відповідальності за ч.1 ст.172-3 КУпАП.

Отже, матеріали справи та спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_4 в ході судового розгляду дає підстави суду для висновку, що його дії слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявниці побоювання за свою безпеку та безпеку своїх рідних і завдає шкоди її психічному здоров`ю.

Враховуючи зазначені докази, динаміку подій щодо застосування ОСОБА_3 психологічного насильства до ОСОБА_4 , зважаючи на неодноразові сварки у стані алкогольного сп`яніння, направлення на адресу заявниці образливих нецензурних повідомлень та погроз, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих ризиків повторного вчинення насильства до заявниці та необхідність захисту її прав. За таких обставин вимоги заявниці про видачу обмежувального припису щодо обмеження прав кривдника і покладення на нього обов`язків є обґрунтованими.

Водночас суд звертає увагу, що з приводу такого заходу тимчасового обмеження прав кривдника, як обмеження спілкування з постраждалою особою, то частиною другоюстатті 26 Закону № 2229-VIII визначено вичерпний перелік заходів тимчасового обмеження прав кривдника у формі встановлення судом обмежувального припису, серед яких, зокрема, вказаний заявницею захід.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису відносно ОСОБА_3 шляхом встановлення заходу тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього певних обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до ч. 4ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. З урахуванням обставин справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що обмежувальний припис слід видати на строк 6 місяців.

Такий захід тимчасового обмеження прав є пропорційним та необхідним, у тому числі для запобігання подальшому розвитку конфлікту, захисту здоров`я та моралі постраждалої. Відсутність ефективного захисту з боку держави призводить до настання фактів тяжкого насильства в сім`ї.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству`за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті.

У відповідності до вимогст. 141 ЦПК Українисудові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 141, 259, 263-265, 350-1350-8 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити.

Встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього наступні обов`язки на строк 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Копію рішення направити до Запорізького РВП ГУНП в Запорізькій області.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарганарішеннясуду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцятиднів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, зазначений строкобчислюється здня складення повного судового рішення. Учасник справи, якомуповнерішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05.12.2024 року.

Суддя: Козлова Н. Ю.