ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1681/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/476/24 Категорія: 304090000 Дьяченко Д.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Царьова М.В. на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13.06.2024 (повний текст складено 13.06.2024, суддя в суді першої інстанції Дьяченко Д.О.) у цивільній справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

у квітні 2024 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 62654,03 грн. за кредитним договором № б/н від 06.01.2022, мотивуючи про те, що ОСОБА_1 , як позичальник, не виконав належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього перед банком утворилася відповідна заборгованість.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 13.06.2024 позов задоволено з посиланням на те, що відповідач, як позичальник за кредитним договором, зобов`язаний повернути банку отримані кредитні кошти та нараховані відсотки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Царьов М.В. подав 23.09.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Скаржник указує на те, що позивачем не обґрунтовано яку саме редакцію умов кредитування було доведено до відома позичальнику при укладенні кредитного договору, що, у світлі висновків ВС, не свідчить про укладення між сторонами справи кредитного договору на умовах, про які стверджує позивач. У підписаній позичальником заяві-анкеті від 06.01.2022 не вказано на рахунок та кредитну картку з умовами кредитування, які надано відповідачу. Відповідач має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення від 17.10.2016, є ветераном військової служби згідно посвідчення від 27.12.2016 та з початком військової агресії проти України 24.02.2022 продовжив військову службу, отже звільнений від обов`язку сплачувати відсотки по кредиту згідно приписів п.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців на членів їх сімей».

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 62654,03 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 06.01.2022 відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 06.01.2022, а також паспорт споживчого кредиту від 06.01.2022 зі строком чинності відображеної у ньому інформації до 21.01.2022.

У вказаній заяві позичальник вказав про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Позивач свої договірні обов`язки виконав в повному обсязі шляхом надання відповідачу можливості розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується розрахунком заборгованості та довідкою про обіг коштів, а також не заперечується відповідачем.

Відповідно до рахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 14.04.2024 становить 62654,03 грн., яка складається з такого: 51666,93 грн. - за тілом кредиту, 10987,10 грн. за простроченими відсотками.

Правовідносини між сторонами справи, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на положення ст.634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Апеляційний суд зауважує, що укладений між сторонами кредитний договір від 06.01.2022 у вигляді анкети-заяви, підписаної відповідачем, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також те, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, апеляційний суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом виконання боржником зобов`язання з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що складається, в даному випадку, з тіла кредиту.

Такі висновки узгоджуються з практикою ВС у постанові від 12.02.2020 у справі №365/159/19, а також від 02.12.2020 у справі №161/5267/20. При цьому наявність відповідних правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи підписаною анкетою-заявою від 16.01.2013, рухом коштів по кредитному рахунку позичальника із періодичним погашенням боргу, з якого слідує активне використання позичальником кредитної картки для розрахунку в торгівельних мережах.

Таким чином фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та обігу по одержаній в банку картці, у тому числі, шляхом часткового погашення кредиту, що свідчить про необхідність стягнення з позичальника на користь банку заборгованості за тілом кредиту, про що вірно вказав суд першої інстанції в цій справі.

Скаржником не заперечується факт укладення між сторонами кредитного договору, однак ставляться під сумнів умови кредитування, про наявність яких стверджує позивач у справі.

У аспекті вказаних аргументів, апеляційний суд приймає до уваги, що в анкеті-заяві про надання банківських послуг від 06.01.2022, підписаній сторонами зазначено різні відсоткові ставки та умови кредитування для карток «Універсальна» та «Універсальна Голд».

При цьому банком не надано суду доказів того, яка саме картка була надана в користування відповідачу, зокрема, такі відомості не зазначено ні в анкеті-заяві від 06.01.2022, ні в довідці про обіг коштів по рахунку позичальника.

Відтак точно встановити умови для нарахування відсотків по кредиту у суду можливості не має, адже не відомо які саме умови кредитування застосовні щодо правовідносин сторін у справі.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З цих підстав апеляційний суд погоджується з доводами скаржника у справі про те, що банк необґрунтовано нарахував заборгованість позичальнику по відсоткам за кредитом в сумі 10 987,10 грн. та фактично отримав від нього в якості відсотків за користування кредитним коштами 3509,51 грн.

Отже сплачена позичальником сума відсотків в розмірі 3509,51 грн., яка підтверджується наявними в матеріалах справи розрахунками (а.с.12-13), має бути зарахована в якості погашення тіла кредиту, що свідчить про часткову обґрунтованість позовних вимог банку в цій справі на суму 48 157,42 грн.

Указаних обставин суд першої інстанції при вирішенні спору у справі належним чином не врахував.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13.06.2024 у даній справі слід змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача, та скасувати в частині вирішення питання про відшкодування судового збору, вказавши, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 48 157,42 грн. заборгованості.

Крім того, апеляційний суд констатує, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується даними посвідчення серії НОМЕР_1 , копія якого міститься у матеріалах справи на а.с.85.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

За змістом ч.6 ст.141 ЦПК України у разі, якщо особу, з якої присуджено стягнення судових витрат, звільнено від їх сплати, відповідні витрати відносяться на рахунок держави.

Отже пропорційно до задоволеної частки позовних вимог у справі (77%) з державного бюджету позивачу слід компенсувати 1864,94 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції.

Крім того, пропорційно до відхиленої частки позовних вимог (23%), так як апеляційний перегляд справи відбувався за апеляційною скаргою сторони відповідача, з позивача на користь державного бюджету має бути стягнуто 835,59 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13.06.2024 у даній цивільній справі - змінити в частині визначення суми кредитної заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, вказавши, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 48 157,42 грн. заборгованості.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13.06.2024 у даній цивільній справі скасувати в частині вирішення питання про відшкодування судового збору.

Компенсувати з державного бюджету АТ КБ «Приватбанк» 1864,94 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції.

У решті рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 13.06.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» до державного бюджету 835,59 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06.11.2024.

Суддя-доповідач

Судді