Справа № 570/5369/23
Номер провадження 2/570/191/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.

за участю секретаря судового засідання Ганцева В.В.,

учасники справи:

позивач - не з`явився,

представник позивача - не з`явився

відповідач - не з`явилась,

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

До Рівненського районного суду Рівненської області звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Короткий зміст заяв по суті справи.

У позовній заяві позивач просила визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Рівне, Рівненська область (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис №2865); зобов`язати Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Рівне, Рівненська область (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис №2865) зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, залишивши ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_4 »; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі від всіх доходів (доходу), щомісяця, до моменту досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивача зазначає, що з листопада 2004 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , проживали як чоловік і дружина, піклувалися один про одного, вели спільне господарство, але шлюб не реєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилася спільна дитина - син ОСОБА_3 , при цьому, позивач записала у даних про батька дитини ім`я та по батькові відповідача, але прізвище дитини записано ОСОБА_4 . Крім того, у позовній заяві вказано, що в актовому записі про народження дитини відомості про батька вказано відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Вказує, що з відповідачем не проживає з початку 2023 року, син проживає разом із нею, відповідач інколи приїжджає до сина, однак матеріальної допомоги на його утримання не надає. Враховуючи, що на даний час, у зв`язку з тим, що ні у свідоцтві про народження дитини, ні у Книзі реєстрації народжень, ні у будь-яких інших документах не підтверджено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , зазначене порушує його право утримання зі сторони батьком. Покликаючись на вищевикладене, позивач просила визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внести відповідні зміни до актового запису про його народження та стягнути з відповідача аліменти ні її користь в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у даній справі.

13 листопада 2023 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №570/5369/23.

13 листопада 2023 року за клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 05 грудня 2023 року о 09:30 год.

05 грудня 2023 року представник позивача - адвокат Щербяк Ю.В., подала через канцелярію суду клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи призначений на 05 грудня 2023 року о 09:30 у справі №570/5369/23 на будь-який інший термін, у зв`язку із її участю в іншому судовому засіданні призначеному на 05 грудня 2023 року о 09:15, як представника особи, що притягається до адміністративної відповідальності.

13 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача - адвоката Щербяк Ю.В., розгляд справи відкладено на 18 грудня 2023 року о 14:15 год.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2023 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовлено.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16 січня 2024 року закрито підготовче провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:00 год. 30 січня 2024 року в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області.

30 січня 2024 року розгляд справи відкладено на 27 лютого 2024 року о 12:00 год, у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року клопотання позивача про виклик свідків - задоволено. Викликано у судове засідання наступних свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Цією ж ухвалою за клопотанням представника позивача призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу на факт біологічної спорідненості та зупинено провадження у справі на час проведення вказаної експертизи.

У зв`язку з надходженням 18 червня 2024 року до суду листа КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», яким повернуто ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року без виконання, у зв`язку з неявкою на експертизу обох сторін 29.04.2024 та неявкою громадянина ОСОБА_2 27.05.2024, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24 червня 2024 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 19 липня 2024 року о 09:45.

19 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 31 липня 2024 року о 08:45 год. з інших підстав.

31 липня 2024 року розгляд справи відкладено на 16 вересня 2024 року о 11:20 год. з інших підстав.

16 вересня 2024 року у судове засідання з`явилися представник позивача - адвокат Щербяк Ю.В. та позивач ОСОБА_1 . Відповідач у судове засідання не з`явився.

У судовому засіданні 16 вересня 2024 року судом заслухано вступне слово представника позивача - адвоката Щербяк Ю.В. та пояснення позивача. Після пояснень позивача у судовому засіданні оголошено перерву для з`ясування обставин використання відповідачем у життєдіяльності не своїх документів.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2024 року відкладено розгляд на 14 год. 30 хв. 14 жовтня 2024 року. Визнано потрібним, щоб відповідач ОСОБА_2 з`явився в судове засідання на вказану дату і час та надав особисті пояснення. Роз`яснено відповідачу ОСОБА_2 про можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку, визначеному ст. 212 ЦПК України, про він може подати до суду відповідну заяву.

14 жовтня 2024 року у зв`язку з неявкою відповідача розгляд справи відкладено на 23 жовтня 2024 року о 09:00 год.

У судовому засіданні 23 жовтня 2024 року судом заслухано пояснення позивача та показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Після допиту свідків у судовому засіданні оголошено перерву до 18 листопада 2024 року на 09 год.00 хв.

У судове засідання 18 листопада 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, позивач подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , про що Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 28 грудня 2006 року складено відповідний актовий запис № 2865.

Батьком дитини зазначений ОСОБА_10 , матір`ю - ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 30 березня 2022 року (повторно).

Відомості про батька записані за заявою матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України.

За змістом позовної заяви, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , починаючи з 2004 року фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловік та дружина.

04 листопада 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що Білокриницькою сільською радою зроблено відповідний актовий запис №27.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомила про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Для підтвердження чи заперечення батьківства відповідача, 06 жовтня 2023 року одночасно з поданням позовної заяви представником позивача - адвокатом Щербяк Ю.В., подано клопотання про проведення молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Щербяк Ю.В. та призначено у справі судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК, проведення якої доручено Комунальному закладу «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради.

17 квітня 2024 року та 01 травня 2024 експертною установою направлено до суду повідомлення з проханням сповістити громадянина ОСОБА_2 та громадянку ОСОБА_1 про дату та умови проведення експертизи.

18.06.2024 до Рівненського районного суду Рівненської області надійшов лист від Комунальному закладу «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, в якому повідомлено, що повертається без виконання ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року (вх.№133 від 08.08.2024) про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства громадянина ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , у зв`язку з неявкою обох сторін 29.04.2024 та неявкою громадянина ОСОБА_2 27.05.2024 на експертизу.

Щодо обставин, які встановлені судом в судовому засіданні під час допиту свідків.

В судовому засіданні 23 жовтня 2024 року суд протокольною ухвалою задоволив клопотання позивача про допит в якості свідка її сина ОСОБА_3 , оскільки визнання батьківства відповідача в першу чергу потрібно для забезпечення його інтересів.

Так, допитаний в якості свідка ОСОБА_3 повідомив, що підтримує спілкування з батьком, який звертається до нього як до сина та ініціатором спілкування є ОСОБА_2 . Зазначає, що відповідач допомагав йому у навчанні, вони постійно проживали разом, ОСОБА_2 приходив на батьківські збори до школи разом з мамою, на даний момент допомагає фінансово та повідомив, що після закінчення війни оформить батьківство. Стверджує, що у нього відсутні сумніви, що відповідач його рідний батько.

Свідок ОСОБА_6 повідомила, що позивач для неї приходиться тіткою, а вона є хрещеною мамою для ОСОБА_3 .. Повідомила, що до 2010 року проживала в селі Глинки та часто бачились, всі разом приходили в гості, бачила, як ОСОБА_2 ставиться до ОСОБА_11 як до сина, виховував його, як батько. Підтвердила, що сторони не одружувалися через проблеми у відповідача з документами. Зазначила, що ОСОБА_11 народився в Рівному, та під час приїзду в пологовий будинок бачила там відповідача. Стверджувала, що ОСОБА_2 сприймав ОСОБА_11 як сина, та вибрав її за хрещену маму. Додатково зазначила, що у неї відсутні думки про те, що ОСОБА_11 не рідний син відповідача, при цьому зазначила, що їй відмово про спілкуванні між ними.

Показаннями свідка ОСОБА_7 , яка є односельчанкою позивача підтверджено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_2 жили не розписані, пліток в селі про те, що ОСОБА_11 не син відповідача не було, сприймала сторін як сім`ю. Підтвердила, що відповідач та ОСОБА_3 схожі, як батько і син ззовні.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 повідомила, що є подругою для позивача та їхнє спілкування розпочалося, коли діти пішли до шкоди та бачила як сторони ходили усюди разом. Свідок пригадала, що відповідача, як батька ОСОБА_11 завжди кликали в школу на допомогу (ремонтування), останній був присутнім на батьківських зборах у школі. Звернула увагу на зовнішню схожість, як батька і сина. Зазначила, що коли приходила в гості сприймала відповідача, як батька ОСОБА_11 , а сторін як сім`ю.

Крім того, позивачем до матеріалів справи додано фотознімки на яких зображені позивач та відповідач з ОСОБА_11 . Свідки підтвердили, що на фотознімках спізнають сім`ю сторін.

Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині визнання батьківства за рішенням суду та обов`язку батьків утримувати дітей і його виконання.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо визнання батьківства

Частиною 1 ст. 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення на підставі статті 128 СК України факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до роз`яснень пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2008 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 07.05.2009).

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

У постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18, провадження № 61-18333св19)

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Так, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Щербяк Ю.В. та призначено у справі судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК, проведення якої доручено Комунальному закладу «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради.

Проте, вказана ухвала суду повернута без виконання експертною установою, що підтверджується листом Комунального закладу «Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, в якому повідомлено, що повертається без виконання ухвала Рівненського районного суду Рівненської області від 27 лютого 2024 року (вх.№133 від 08.08.2024) про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства громадянина ОСОБА_2 у відношенні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народженого громадянкою ОСОБА_1 , у зв`язку з неявкою обох сторін 29.04.2024 та неявкою громадянина ОСОБА_2 27.05.2024 на експертизу.

Отже, незважаючи на процесуальні дії суду, ОСОБА_2 не з`явився до експертної установи для забору біологічних зразків, що унеможливило проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Таким чином, встановивши обізнаність відповідача про розгляд справи щодо визнання його батьківства відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить його заява до суду про зупинення провадження у справі, логічне усвідомлення значення для вирішення спору результатів експертизи, а також наслідків його неявки для її проведення, не повідомлення причин неможливості такої явки, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків ухилення відповідача від явки для проведення експертизи, передбачених статтею 109 ЦПК України.

Так само, відповідач не надав суду належних та переконливих доказів на спростування тверджень позивача щодо свого батьківства стосовно неповнолітнього ОСОБА_3 ..

Водночас, суд бере до уваги те, що при реєстрації народження дитини ім`я батька дитини записано зі слів матері, останній протягом певного часу не заперечував своє батьківство, враховуючи їх спільне проживання та спілкування, жодних даних, які суперечили цьому відповідачем не заявлено.

Будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано, для проведення судово-генетичної експертизи, яка могла б спростувати її доводи, не з`явився.

При цьому, суд враховує сукупність інших зібраних по справі доказів.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що між сторонами існували стосунки як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу близько 18 років та ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народилась спільна дитина - син - ОСОБА_3 . В судовому засіданні позивач також повідомила, що вони планували дитину та їздили на лікування. Оскільки на момент народження дитини позивач не перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в порядку ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України батьком новонародженої дитини був записаний ОСОБА_10 із громадянством - Україна, тобто особа за вказівкою матері дитини, в даному випадку, із прізвищем, що відповідає прізвищу матері дитини, ім`ям та по батькові, що повністю співпадає з даними біологічного батька дитини.

Та обставини, що за життя ОСОБА_2 визнавав себе батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , приймав активну участь у його вихованні, турбувався про нього, спільно з позивачем, матеріально забезпечував дитину, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підтвердження вимог позовної заяви про визнання батьківства ОСОБА_1 надані фото, на яких зображені ОСОБА_2 із нею разом із сином, вдома разом із сином, на прогулянці із сином тощо. Фото вказують на їх теплі та гарні стосунки. Суд бере до уваги дані фотознімки, оскільки вони відображають моменти спілкування ОСОБА_2 із дитиною, із ОСОБА_1 , вказують на родинне ставлення один до одного.

Крім того, обставини спільного мешкання ОСОБА_2 із ОСОБА_1 , їх стосунки та відношення відповідача до ОСОБА_3 , як до сина підтвердили і свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та сам ОСОБА_3 .

Крім того, суд, як на підставу задоволення вимог позивача, також бере до уваги те, що відповідач, якому було відомо про перебування даної справи на розгляді в Рівненському районному суді Рівненської області, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду засобом поштового зв`язку, телефонограмами - не заперечував проти позовних вимог.

На підставі викладеного, приймаючи до уваги встановлені вище обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд визнає доведеним факт батьківства громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в місті Рівне, Рівненська область (свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис №2865) зазначивши батьком дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України та видати нове свідоцтво про народження, залишивши ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_4 », суд зазначає наступне.

За вимогами частин 1 та 3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану.

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

За вимогами п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Верховний Суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У частинах 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищезазначені обставини справи суд вважає за доцільне зазначити про принцип «балансу ймовірностей» (balance of probabilities), що є одним з основних в розгляді судом питань приватно-правових відносин і цей стандарт притаманний саме цивільним справам, про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини і основоположних свобод від 23.08.2016 у справі «J.K. та інші проти Швеції», а також у рішенні від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України».

Верховний Суд також зазначає про необхідність у застосуванні такого принципу, зокрема, про це зазначено у постановах від 23.10.2019 по справі №917/1307/18, від 10.09.2019 року по справі №916/2403/18, від 02.10.2018 по справі №910/18036/17, від 14.08.2018 по справі №905/2382/17, зокрема, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Тобто, у зазначених судових рішеннях наголошується на необхідності застосування при винесенні рішення стандарту переваги більш вагомих та переконливих доказів, тобто коли висновок про існування певної стверджуваної обставини з урахуванням поданих стороною доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Висновок про існування певної стверджуваної обставини - про те, що відповідач є біологічним батьком ОСОБА_3 , з урахуванням поданих стороною доказів, видається переконливо більш вірогідним, ніж протилежний.

В ході розгляду справи була доведена та обставина, що позивач є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про внесення змін до актового запису про народження дитини про батька підлягають задоволенню.

Щодо стягнення аліментів

Відповідно до ст. 180, ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Із ч. 1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України слідує, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто у даній справі з 06 жовтня 2023 року.

Беручи до уваги наведені вище докази, а також те, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Із зміною матеріального чи сімейного стану платника або одержувача аліментів, або інших обставин, що мають значення, сторони мають право звернутися до суду з відповідною позовною заявою про зміну розміру аліментів.

Виходячи з вимог ст. 430 ЦПК України, суд вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

За подання позовної заяви ОСОБА_1 сплатила судовий збір в розмірі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 06.10.2023 №67281222. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати із сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Також слід зазначити, що позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовної вимоги про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать й витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідну заяву про надання доказів щодо понесених витрат на правничу допомогу, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, стороною позивача заявлено в поданій позовній заяві. Орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу позивачем зазначено 10000,00 грн.

Положеннями ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки позивачем до закінчення судових дебатів не подано доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивачем зроблено відповідну заяву відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд позбавлений можливості вирішувати питання про стягнення чи відмову у такому стягненні з відповідача понесених витрат на правову допомогу при постановленні рішення.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 142, 206, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 274, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2865 від 30 березня 2021 року.

Зобов`язати Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести зміни до актового запису № 2865 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та в графі про батьківство вказати батьком дитини громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 та видати нове свідоцтво про народження, залишивши ОСОБА_3 прізвище « ОСОБА_4 ».

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 (гуртожиток)

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Суддя Гладишева Х.В.