Справа № 703/4891/23
17 січня 2024 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області, третя особа Перша Черкаська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна, -
встановив:
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє представник адвокат Гнатюк А.І., звернулися до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із вказаним позовом, згідно якого просять суд скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме:
Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Дане домоволодіння належить їм у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 19 березня 2010 року.
З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачі отримали інформацію про існуюче обтяження щодо належного їм житлового будинку та земельної ділянки на якій розташовано будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно обтяження були накладені постановою б/н, виданою 18 червня 2010 року Придніпровським РВ УМВС м. Черкаси, слідчим СВ Придніпровського РВ м. Черкаси ГУМВС України в Черкаській області Власенко К.А. Припускає, що вказане обтяження було накладено в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_3 . В рамках вказаного кримінального провадження, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не були учасниками кримінального провадження, а тому подати клопотання про зняття арешту з майна в рамках розгляду справи в суді не мали можливості. Зауважують, що жодних постанов, повідомлень, іншої кореспонденції та вчинення дій, винесення рішень від Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області (Придніпровського РВ УМВС м. Черкаси) не отримували. Поштою жодна інформація відносно вказаної постанови не надходила, відтак оцінити дії слідчого, в розрізі їх законності, немає можливості.
16 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась з заявою до відповідача про отримання копії постанови про накладення арешту та зняття арешту з майна, однак, відповідач проігнорував таке звернення, в зв`язку з чим ОСОБА_1 27 липня 2021 року звернулась із позовом до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області про зняття арешту з майна.
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2022 року у справі № 703/2420/21 позов ОСОБА_1 було задоволено та скасовано арешт на належний їй житловий будинок накладений відповідно до постанови б/н, виданою 18 червня 2010 року Придніпровським РВ УМВС м.Черкаси, слідчим СВ Придніпровського РВ м. Черкаси ГУМВС України в Черкаській області Власенко К.А.
Вказане рішення суду було виконано в частині скасування арешту на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , проте за повідомленням ЦНАП при перенесенні відомостей з паперового до електронного реєстру, державним реєстратором було внесено відомості щодо накладення заборони (арешту) також і 1/2 частину будинку, що належить ОСОБА_2 та на усю земельну ділянку, яка знаходиться за вищевказаною адресою по АДРЕСА_1 , тобто на земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, що в рівних частках належить позивачам. Право власності в порядку спадкування на земельну ділянку на момент подачі даного позову позивачами не зареєстровано.
Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що в позасудовому порядку врегулювати питання щодо зняття арешту із частини належного кожному з позивачів нерухомого майна неможливо, останні звернулися до суду з означеним позовом.
Ухвалою судді від 01 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.
В судове засідання позивачі не з`явилися, однак представник позивачів адвокат Гнатюк А.І. в поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у відсутність позивачів та їх представника, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, клопотання від нього про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, однак завідувач Першої Черкаської державної нотаріальної контори Шалденко Л.В. звернулась до суду із письмовим клопотанням про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. Вирішення питання щодо можливості задоволення позову залишила на розсуд суду, письмові пояснення щодо позову на адресу суду не направила.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
З урахуванням положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Суд, врахувавши позицію позивачів, яка викладена в заяві їх представника про розгляд справи без участі сторони позивача, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до наступного.
За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 19 березня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1238, на праві спільної часткової власності є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 321691369 від 02 лютого 2023 року, власником іншої 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 19 березня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1230 (а.с. 19-21).
Таким чином, позивачі на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, посвідчених державним нотаріусом Золотоніської міської державної нотаріальної контори на праві спільної часткової власності є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
За твердженням позивачів, право власності на земельну ділянку, розташовану під належним їм домоволодінням, - не зареєстровано.
Однак, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна сформованої 02 лютого 2023 року за № 321691369, вбачається, що щодо об`єкта нерухомого майна розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме:
Згідно рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2022 року у справі № 703/2420/21 позов ОСОБА_1 Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області про зняття арешту з майна задоволено та скасовано арешт на належний їй житловий будинок накладений відповідно до постанови б/н, виданою 18 червня 2010 року Придніпровським РВ УМВС м.Черкаси, слідчим СВ Придніпровського РВ м. Черкаси ГУМВС України в Черкаській області Власенко К.А. (а.с.33).
Згідно даних АСВП відсутні відомості про відкриті виконавчі провадження відносно позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 39-40).
Згідно відомостей з Єдиного реєстру боржників сформованих 29 вересня 2023 року інформація відносно позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у вказаному реєстрі відсутня (а.с.41).
Відтак, внесення відповідних записів до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обмежує права позивачів як власників нерухомого майна, щодо вільного розпорядження майном.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт/заборону, відповідно до статей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Судом встановлено, що в зв`язку з існуванням обтяження, накладеного на майно, що належить позивачам, останні позбавлені можливості реалізувати право на розпорядження належним їй нерухомим майном, вчинення юридично значимих дій, з якими пов`язано виникнення їх особистих та майнових прав, та можуть усунути цю перешкоду не інакше як в судовому порядку. Таким чином, арешт накладений на відповідні частини нерухомого майна належного позивачам, порушує право власності останніх.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить до висновку про необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
При таких обставинах, суд дійшов до висновку про те, що є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову та зняття арешту з майна належного позивачам, оскільки накладення арешту перешкоджає вільному розпорядженню майном, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими та мають бути задоволені.
На підставі викладеного та, керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 264, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Черкаського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області, третя особа Перша Черкаська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна задовольнити.
Скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, а саме:
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ю. В. Крива