Справа № 146/1888/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2024 р. селище Томашпіль Вінницької області

Суддя Томашпільського районного суду Вінницької області Мороз І.С., отримавши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

14 листопада 2024 року до Томашпільського районного суду Вінницької області надійшла вказана позовна заява.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 14 листопада 2024 року, головуючим суддею визначено Мороза І.С.

Відповідно до п. 2.4.1 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішеннями Ради суддів від 26 листопада 2010 року № 30, після автоматизованого розподілу судових справ автоматизованою системою відповідальна особа суду не пізніше наступного робочого дня передає судові справи визначеному автоматизованою системою головуючому судді (судді-доповідачу).

На виконання наведених положень, зазначена справа передана головуючому судді 14 листопада 2024 року.

Відповідно до ч.6 ст. 187 ЦПК України, оскільки відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд 15 листопада 2024 року звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо до надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

25 листопада 2024 року до Томашпільського районного суду Вінницької області надійшла відповідь з відділу «Центр надання адміністративних послуг» Вапнярської селищної ради Тульчинського району Вінницької області з якої вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Суддя, перевіривши виконання вимог ст. 175-177 ЦПК України, встановила, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Згідно з п.2, 9 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Так, відповідно до змісту позовної заяви ціна позову визначена у сумі 82627 гривень.

При цьому матеріали справи не містять належних доказів про вартість майна, на яке позивач просить визнати право власності, що не дає можливості суду визначити необхідний розмір судового збору, який повинен бути сплачений у цьому випадку.

Згідно з п. а ст. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Всупереч вказаним вимогам закону позивачем не обґрунтовано дійсну вартість спірного майна з посиланням на належні докази та не надано відповідних документів, що підтверджують цей факт.

Відповідно до п.3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінетів Міністрів України №1440 від 10.09.2003 року, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна.

За ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання.

Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна (ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, ціна позову у цій справі повинна визначатись дійсною (ринковою) вартістю спірного майна, визначеною належним суб`єктом оціночної діяльності.

В той же час, позивачем ціна позову визначена в розмірі 82627 грн., що може суттєво не відповідати реальній вартості майна на час розгляду справи.

Враховуючи зазначене вище, позивачу необхідно надати відомості, які б підтверджували дійсну (ринкову) вартість нерухомого майна на день звернення до суду. Крім цього, позивачу необхідно надати суду сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, довідку із реєстру, свідоцтво і підвищення самого ж оцінювача для підтвердження повноважень оцінювача житлового будинку.

Згідно з положеннями п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За приписами ч. 5 ст. 177 ЦПК України відповідно до якої позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Визначення письмових доказів наведено у нормі ст.95 ЦПК України.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

З урахуванням вищезгаданих норм, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Так, в позовній заяві позивачем належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги в частині викладення обставин, які б свідчили про наявність спору між ним та відповідачами та неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку, що впливає на наявність чи відсутність спору між сторонами.

Наявна технічна документація, додана до позовної заяви, виготовлена у 1988 році, що не дозволяє визначити наявність самовільно побудованих будівель на території домоволодіння.

Суддя також зауважує, що дійсно, відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Так, право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. В даному випадку слід звернути увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, провадження № 61-44893св18. Так, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі N 201/12550/16-ц, провадження N 61-19156св18) Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Зазначені обставини мають істотне значення для вирішення судом питання щодо наявності спору за даним позовом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не надав суду доказів щодо добросовісного заволодіння чужим майном, а саме: житловим будинком з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , як це передбачено ст. 344 ЦК України.

Також у позовній заяві не зазначено, яким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як відповідачі, порушили, або не визнають права позивача, що стало підставою звернення до суду.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник.

В той же час, позивачем на підставу своїх доводів не надано доказів, чи звертався із відповідними заявами до нотаріуса, реєстраторів, чи не заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , чи не успадковано його майно іншими особами, та чи не перебуває майно померлого на праві власності у інших осіб.

За змістом ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху в порядку ст.185 ЦПК України, із наданням п`ятиденного строку для усунення вказаних недоліків з дня вручення ухвали.

Керуючись ст. 175-177, 185, 258-261 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю залишити без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали, для виправлення недоліків позовної заяви.

Повідомити позивачу про можливість виправлення недоліків заяви шляхом подання позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст. 175-177 ЦПК України, а також надання доказів на підтвердження актуальної вартості спірного майна, саме із врахуванням якої має бути розраховано ціну позову й розмір судового збору, а також доказів в обґрунтування позовних вимог.

Роз`яснити позивачу-якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. С. Мороз