Справа № 464/2710/23 Головуючий у 1 інстанції: Мичка Б.Р.
Провадження № 22-ц/811/978/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.Б.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що з 20 липня 2013 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12 квітня 2022 року. У шлюбі у них народилися двійнята: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стверджує, що з вересня 2021 року у них з відповідачем виникали щоденні конфлікти щодо його методів виховання дітей та агресії до них, оскільки відповідач застосовував до дітей суворі покарання, постійно кричав на них, застосовував фізичні покарання, забороняв бавитися разом, тому що це заважало йому відпочивати, у зв`язку з чим розділяв дітей по кімнатах і не дозволяв їм виходити, а внаслідок його поведінки діти стали неспокійними, почали проявляти агресію. У листопаді 2021 року вона з дітьми вирішила переїхати від відповідача в орендовану квартиру, однак відповідач не дозволив забрати сина, а після їхнього з донькою переїзду усунув її від виховання сина та всіляко намагався перешкоджати спілкуванню з сином, зокрема, забрав у дитини мобільний телефон та годинник, через який вони з сином спілкувалися, заблокував її номер телефону на мобільному ОСОБА_7 . Вказує, що за час проживання ОСОБА_3 з сином, відповідач дозволив їй побачити сина та провести з ним час не більше п`яти разів, заборонивши при цьому синові ночувати у неї. У зв`язку з усуненням її від виховання дитини та створенням перешкод у спілкуванні з сином, вона звернулася до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, як органу опіки та піклування, із заявою про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 397 від 07 грудня 2022 року «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні гр. ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та гр. ОСОБА_5 з донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » їй визначено проводити час з сином у першу та третю суботу з 10 год. 00 хв. до 19 год. 30 хв. та у вівторок з 15 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв.Вважає, що визначеного органом опіки та піклування часу для побачення з сином є недостатньо, тому розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 397 від 07 грудня 2022 року прийняте не в якнайкращих інтересах дітей та грубо порушує її права на спілкування з сином протягом більш тривалого часу. Крім того, відповідач продовжує чинити їй перешкоди спілкуванні та вихованні сина, оскільки часто не виконує рішення органу опіки та піклування, зокрема, під час канікул та на свята, а на будь-які її прохання не чинити перешкод у спілкуванні та вихованні сина завжди відповідає агресивно категорично та негативно. Звертає увагу, що їхні діти є двійнятами, між ними існує міцний емоційний зв`язок, у зв`язку з чим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переживає психологічний дискомфорт (тривожність) і депривацію (відкинутість) через неможливість жити у повноцінній сім`ї та розлуку із сестрою, тому з метою покращення емоційного комфорту дітей, їхнього зближення та можливості більш тісного спілкування батькам рекомендовано забезпечити дітям умови спільного проживання, однак відповідач намагається розірвати взаємозв`язок між ними.

З наведених підстав, з врахуванням уточнення позовних вимог, просить:

-усунути ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та у його вихованні;

-визначити ОСОБА_1 способи участі у вихованні сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

-перший та третій тиждень місяця з 13 год. 15 хв. (після закінчення уроків) п`ятниці до 17 год. 00 хв. неділі;

-друга та четверта середа місяця з 13 год. 15 хв. (після закінчення уроків) до 20 год. 00 хв.;

-друга та четверта п`ятниця місяця з 13 год. 15 хв. (після закінчення уроків) до 20 год. 00 хв.;

-щороку з 01 вересня з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.;

-щороку 27 липня з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.;

-перша половина осінніх, зимових та весняних канікул;

-під час літніх канікул з 01 червня до 15 червня, з 01 липня до 15 липня, з 01 серпня до 15 серпня;

-перший день Великодніх свят з 09 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв.;

-щороку з 09 год. 00 хв. 24 грудня до 20 год. 30 хв. 25 грудня

-щороку з 31 грудня з 10 год. 00 хв до 01 січня 20 год. 30 хв.;

-щороку у День Святої Трійці з 09 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.;

-щороку 12 квітня з 09 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв.;

-щороку 31 травня з 09 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у його вихованні.

Встановлено спосіб участі матері ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом встановлення графіку побачень, а саме:

- перший та третій тиждень місяця з 11 год. чи 12 год. (після закінчення секції карате) суботи до 17.00 год неділі;

- друга та четверта середа місяця з 13.15 год (після закінчення уроків) до 20.00 год;

- друга та четверта п`ятниця місяця з 13.15 год (після закінчення уроків) до 20.00 год;

- почергово через рік 01 вересня з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв починаючи з мамою;

- щороку 27 липня з 10 год. до 18 год.

- перша половина осінніх, зимових та весняних канікул

- під час літніх канікул: з 01 червня до 15 червня, з 01 липня по 15 липня, з 01 серпня по 15 серпня

- почергово через рік починаючи з мамою перший день Великодніх свят з 09 год. по 20 год. 30 хв

- почергово через рік починаючи з батьком у день Святої Трійці з 09 год. по 20 год.

- почергово через рік починаючи з мамою з 09 год. 24 грудня по 20 год. 30 хв. 25 грудня

- почергово через рік починаючи з батьком з 31 грудня з 10 год. до 01 січня 20 год. 30 хв.

- щороку 12 квітня з 09 год. по 20 год. 30 хв. за винятком часу навчального процесу,

- щороку 31 травня з 09 год. по 20год. 30 хв. за винятком часу навчального процесу,

- у інші дні та час за бажанням дитини ОСОБА_5 та погодженням з батьком.

У задоволенні інших вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1073, 60 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що судом не встановлено жодних фактів чинення ОСОБА_3 будь-яких перешкод у спілкуванні позивача з дитиною. На думку апелянта, графік побачень, встановлений Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради, є об`єктивним, справедливим та таким, що якнайкраще враховує інтереси дитини, відтак відсутня потреба у встановленні іншого чи додаткового графіку побачень, за виключенням змін стосовно секцій, які відвідував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що визначений судом графік побачень дитини з матір`ю порушить особистий простір дитини та буде шкодити її розвитку, ставлячи дитину у певні рамки, тому не відповідає якнайкращим інтересам дитини. Вказує, що судом не взято до уваги, що дитина постійно бачить матір, коли цього потребує, що особисто підтвердив в судовому засіданні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час заслуховування думки дитини. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батько дитини, ОСОБА_5 , 2014 р.н., чинить матері перешкоди у спілкуванні з дитиною, участі у її вихованні, не дотримується визначеного органом опіки та піклування графіку побачень матері з дитиною, а визначений органом опіки та піклування графік участі матері у вихованні та спілкуванні з дитиною є недостатнім в повній мірі для виконання матір`ю батьківських обов`язків по вихованню дитини та не відповідає якнайкращим інтересам дитини сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 12.04.2022 розірвано.

За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є двійнятами.

Судом також встановлено і це не заперечується сторонами, що донька сторін, ОСОБА_6 проживає з матір`ю, ОСОБА_1 , а син сторін - ОСОБА_5 проживає разом з батьком, ОСОБА_3 .

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 07.12.2022 року визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивачки з сином та відповідача з дочкою, а саме перша та друга субота з 10 год. до 19 год. 30 хв. діти проводять час з мамою, третя та четверта неділя з 10 год. до 19.30 год. діти проводять час з батьком, вівторок з 15 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. діти проводять час з мамою, четвер з 15.30 год. до 19.30 год. діти проводять час з батьком, інший спосіб у вихованні дітей за домовленістю між батьками.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що батько дитини, ОСОБА_3 не виконує розпорядження, яким їй визначено дні побачень з сином, чинить їй перешкоди у спілкуванні з сином, свідомо створює умови, щоб зустріч з матір`ю не відбулися.

Заперечуючи такі доводи позивачки, ОСОБА_3 , його представник покликалися на те, що батько дитини не чинить перешкод у спілкуванні сина з матір`ю, а навпаки, створює передумови для їх зустрічей та спілкування, син по мірі його потреби спілкується з матір`ю, а твердження позивачки є безпідставними та необґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено, що між батьками дитини ОСОБА_5 , не досягнуто згоди щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з сином, між батьками існують непорозуміння щодо часу побачень матері з сином, визначеного розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 07.12.2022 року, зазначений у розпорядженні спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивачки з сином, відповідачем не дотримується, з вини відповідача зустрічі матері з сином не відбуваються.

Встановлені судом першої інстанції зазначені вище обставини, відповідачем не спростовані, заперечуючи встановлені судом першої інстанції зазначені вище обставини, відповідач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його тверджень про те, що він не чинить матері перешкоди у спілкуванні з сином та виконує розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 07.12.2022 року, яким визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивачки з сином, дотримується встановленого розпорядженням графіку побачень сина з матір`ю.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною, контакт з дитиною тощо.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами першою - третьою статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський Суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07.08.1996 року у справі «Йогансен проти Норвегії»).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути враховані інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків.

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, слід дійти висновку, що між сторонами, які не приховують неприязних відносин, не досягнуто згоди щодо способу участі матері, яка проживає окремо від сина, у його вихованні і спілкуванні з ним, розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №397 від 07.12.2022 року, яким визначено спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивачки з сином, в повній мірі відповідачем не виконується, що стало причиною звернення позивачки з даним позовом.

Зокрема, у розмінні частини третьої статті 157 СК України під перешкодами у спілкуванні з дитиною слід розуміти будь-яку форму активної чи пасивної поведінки, яка унеможливлює контакт з дитиною.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним чинення відповідачем позивачці перешкод у спілкуванні з сином, у зв`язку з чим питання про участь матері у спілкуванні та вихованні сина підлягає вирішенню судом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який не погодився з доводами ОСОБА_3 про те, що ним не чиняться перешкоди у спілкуванні матері з сином.

Такий висновок суду першої інстанції не спростований також доводами апеляційної скарги, не підтверджений належними та допустимими доказами.

На думку колегії суддів, за наявності порозуміння між батьками дитини та бажання відповідача виконувати вказане розпорядження, цілком можливими є зустрічі дитини з матір`ю в будь-який інший час, не визначений розпорядженням органу опіки та піклування у зв`язку зі змінами годин навчання та перебування дитини у школі, зайняття в секціях та гуртках.

Вважаючи рішення суду незаконним, апелянт покликається на те, що син сторін постійно бачиться з матір`ю, коли цього потребує, а збільшення днів побачень не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, порушить особистий простір дитини.

Під час розгляду цивільної справи № 686/14512/17 (постанова від 15.10.2018 року) Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження батька у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею.

Такий підхід також відповідає практиці ЄСПЛ, який зазначає, що право дитини висловлювати власні погляди не слід тлумачити як таке, що фактично надає дітям беззастережне право вето без розгляду будь-яких інших факторів і здійснення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів; крім того, такі інтереси, як правило, передбачають підтримку зв`язків дитини із сім`єю за винятком випадків, коли подібне може зашкодити її здоров`ю та розвитку (див. рішення у справі «Вихованок проти України», заява № 12962/19, пункт 32, від 07.10.2021 року).

При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Слід зазначити про відсутність обставин, які б свідчили про негативну соціальну характеристику позивачки, наявність у позивачки шкідливих звичок, які могли б негативно вплинути на дитину, позивачка має постійне місце проживання, а бажання матері приймати участь у спілкуванні та вихованні сина також характеризує її лише з позитивної сторони.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги поведінку матері, спрямовану на участь у вихованні та житті сина, відсутність доказів того, що позивачка негативно впливає на дитину, та доведеність факту чинення перешкод матері у спілкуванні з сином.

Такі висновки суду апелянтом не спростовані.

При ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції лише частково врахував висновок Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 07.12.2022 року.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції не в повній мірі погодився з висновком органу опіки та піклування, який визначив спосіб участі у вихованні та спілкуванні позивачки з сином та відповідача з дочкою у такі дні: перша та друга субота з 10 год. до 19 год. 30 хв. діти проводять час з мамою, третя та четверта неділя з 10 год. до 19.30 год. діти проводять час з батьком, вівторок з 15 год. 30 хв. до 19 год. 30 хв. діти проводять час з мамою, четвер з 15.30 год. до 19.30 год. діти проводять час з батьком, інший спосіб у вихованні дітей за домовленістю між батьками.

На думку колегії суддів, встановлення органом опіки та піклування такої участі матері у вихованні сина та спілкування з ним, не відповідає якнайкращим інтересам дитини сторін, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в силу свого малолітнього віку потребує частішого спілкування з матір`ю, з рідною сестричкою, і окрім спілкування у дні, визначені розпорядженням, його інтересам відповідатимуть зустрічі з матір`ю під час шкільних канікул, в день народження його та сестрички, день народження матері, у дні релігійних свят та святкових дат, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, що не було враховано органом опіки та піклування при підготовці висновку.

Встановлений органом опіки та піклування графік зустрічей матері з сином обмежує можливість частіших зустрічей матері з сином, з рідною та близькою йому людиною, що може мати негативний вплив на розвиток дитини, на її психологічний чи емоційний стан.

Апеляційна скарга не містить доводів з приводу того, що встановлений судом інший спосіб участі матері ОСОБА_1 у вихованні сина шляхом встановлення графіку побачень, не відповідає якнайкращим інтересам дитини, а твердження про те, що визначений судом графік побачень дитини з матір`ю порушить особистий простір та буде шкодити її розвитку, ставлячи дитину певні рамки, є голослівними, оскільки визначений судом спосіб участі матері у вихованні сина не шкодитиме інтересам дитини.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та встановлення судом іншого графіку зустрічей матері з дитиною, згідно з яким матері дитини, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 визначено наступний графік побачень з сином:

- перший та третій тиждень місяця з 11 год. чи 12 год. (після закінчення секції карате) суботи до 17.00 год неділі;

- друга та четверта середа місяця з 13.15 год (після закінчення уроків) до 20.00 год;

- друга та четверта п`ятниця місяця з 13.15 год (після закінчення уроків) до 20.00 год;

- почергово через рік 01 вересня з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв починаючи з мамою;

- щороку 27 липня з 10 год. до 18 год.

- перша половина осінніх, зимових та весняних канікул

- під час літніх канікул: з 01 червня до 15 червня, з 01 липня по 15 липня, з 01 серпня по 15 серпня

- почергово через рік починаючи з мамою перший день Великодніх свят з 09 год. по 20 год. 30 хв

- почергово через рік починаючи з батьком у день Святої Трійці з 09 год. по 20 год.

- почергово через рік починаючи з мамою з 09 год. 24 грудня по 20 год. 30 хв. 25 грудня

- почергово через рік починаючи з батьком з 31 грудня з 10 год. до 01 січня 20 год. 30 хв.

- щороку 12 квітня з 09 год. по 20 год. 30 хв. за винятком часу навчального процесу,

- щороку 31 травня з 09 год. по 20год. 30 хв. за винятком часу навчального процесу,

- у інші дні та час за бажанням дитини ОСОБА_5 та погодженням з батьком.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2024 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30.07.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк