Справа № 128/1535/23
Провадження № 22-ц/801/341/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуСправа № 128/1535/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №128/1535/23 запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Стрижавської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року,яке ухвалене суддею Васильєвою Т.Ю. в Вінницькому районному суді Вінницької області, повний текст складено 28 листопада 2023 року,

в с т а н о в и в:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Стрижавської селищної ради про позбавлення батьківських прав, мотивуючи позовні вимоги тим, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року у справі №128/336/19 шлюб між сторонами було розірвано та присуджено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

З моменту розірвання шлюбу відповідач ніяким чином не піклується про спільну дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, у тому числі дошкільної. Між відповідачем та дочкою ОСОБА_4 не існує емоційного зв`язку, відповідач постійно уникає спілкування із донькою та є байдужим до неї. Відповідач не телефонує до ОСОБА_4 , не вітає її зі святами, не робить подарунків дитині. Відповідач не виконує покладені законом на батьків обов`язки, не бере участь у педагогічній, матеріальній, грошовій, або у будь-якій іншій сфері, пов`язаній з вихованням доньки. Дочка перебуває на її утриманні, всі питання щодо її виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Позивач зазначає, що відсутність участі батька у вихованні дитини, його байдужість лише створюють перешкоди дитині у забезпеченні її законних інтересів. Так, без дозволу батька дочка не може, зокрема, виїхати разом із матір`ю за кордон для відпочинку, змінити реєстрацію місця проживання дитини тощо. Вищезазначені обставини, на думку позивача, свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Також позивач вказує, що відповідач аліменти виплачує вкрай нерегулярно та мінімальними сумами, у зв`язку з чим вона вимушена була пред`явити виконавчий лист до Державної виконавчої служби, що також не вплинуло на сплату аліментів у необхідному розмірі.

Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом із чоловіком ОСОБА_5 , а також з дочками ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з листопада 2019 року в них з дочкою з`явилась нова сім`я, так як вона одружилась з ОСОБА_5 , її донька називає його батьком, так як іншого батька вона практично не знає та не пам`ятає.

Таким чином, просила суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, суд першої інстанції під час розгляду справи не взяв до уваги пояснення доньки, не дав їм належної оцінки, а тому рішення суду ухвалено не в інтересах дитини. Просила скасувати рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що відповідач ОСОБА_2 нехтує своїми батьківськими обов`язками, він не бачиться, не спілкується з дочкою, а тому слід позбавити його батьківських прав.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутні правові підстави для застосування такого виняткового заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки необхідність застосування саме такого заходу позивачем не доведено.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що з 17 лютого 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 березня 2019 року у справі № 128/336/19 було розірвано. Позивач відновила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 », з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.15 16).

У шлюбі в сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.12).

10 листопада 2019 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та її прізвище зі « ОСОБА_7 » змінено на ОСОБА_8 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.18).

Згідно копій довідок Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради № 2254 від 14 січня 2020 року, № 57358 від 25 вересня 2019 року, ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13, 14).

Відповідно до копії виконавчого листа, виданого 22 квітня 2019 року Вінницьким районним судом Вінницької області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 присуджено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17).

Згідно копії акта обстеження фактичного місця проживання від 11 квітня 2023 року, затвердженого селищним головою М. Демченком, ОСОБА_1 не зареєстрована, але проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_5 (чоловік), ОСОБА_3 (дочкою), ОСОБА_6 (дочкою) (а.с.19).

Відповідно до копії довідки Комунального закладу «Заклад дошкільної освіти № 24 Вінницької міської ради» вих. № 05-01-35/15 від 12 квітня 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відвідує комунальний заклад «Заклад дошкільної освіти № 24 Вінницької міської ради» з 19 вересня 2020 року (наказ № 134 від 18 вересня 2020 року «Про зарахування ОСОБА_3 до складу вихованців КЗ «ДНЗ № 24 ВМР») по теперішній час. Дитина виховується у повній сім`ї, є повністю соціально-адаптованою, чуйною, доброзичливою та розумною дівчинкою. Потребами та інтересами ОСОБА_4 цікавиться, а також приводить і забирає з дитячого закладу мати ОСОБА_1 . Добросовісно виконує батьківські обов`язки, систематично спілкується з вихователями групи. Рідний батько ОСОБА_3 до дошкільного закладу дитину не приводить та не забирає. Протягом перебування доньки в закладі батьківські збори, родинні заходи не відвідував (а.с.20).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 , станом на 30 червня 2023 року, сукупний розмір заборгованості становить 142 616,69 грн (а.с.68 69).

Згідно копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25 жовтня 2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має діагноз «дитячий церебральний параліч. Спастична диплегія. V рівень рухових порушень по шкалі GMFCS. Затримка психомоторного і мовленнєвого розвитку. Вторинна мікроцефалія», дитина самостійно не пересувається, постійно проходить курси реабілітації.

Згідно висновку Служби у справах дітей Стрижавської селищної ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 16 травня 2023 № 156, на засідання Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті селищної ради з`явилася мати дитини ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 повідомила, що її рішення позбавити батьківських прав колишнього чоловіка є незмінним. Мотивувала це тим, що він взагалі не приймає участі у житті дитини. ОСОБА_2 повідомив комісії, що його колишня дружина перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Зверталася до нього з проханням написати відмову від дитини. Він їй відмовив. Щодо позбавлення його батьківських прав категорично заперечує. Надав комісії квитанції про регулярну сплату аліментів у розмірі 2000 гривень щомісячно. Орган опіки та піклування селищної ради прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по відношенню до неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недоцільним, так як під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.36 39).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь - якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі №953/17837/19.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі №643/7876/18 (провадження №61-18535св20) зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведена.

Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

У частині шостій статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновок служби у справах дітей щодо не доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який є обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини.

Зокрема, судом встановлено, що відповідач Службі у справах дітей селищної ради надавав пояснення, що він заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Зазначив, що його колишня дружина перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. Зверталася до нього з проханням написати відмову від дитини, на що він відмовив. Надав комісії квитанції про регулярну сплату аліментів у розмірі 2000 грн щомісячно.

Вказане спростовує доводи позивачки, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Крім того, в матеріалах справи немає достатніх доказів того, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями.

Апеляційний суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі.

Суд першої інстанції у сукупності з іншими доказами у справі надав належної правової оцінки висновку служби у справах дітей Стрижавської селищної ради від 16 травня 2023 № 156, у якому зазначено про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, враховуючи його бажання брати участь у вихованні дитини.

Аргументи апеляційної скарги не містять спростування висновку служби у справах дітей Стрижавської селищної ради.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Таким чином, встановивши відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, зокрема те, що останній не втратив бажання налагодити спілкування з дитиною, продовжує вважати себе її батьком та бажає брати участь у її вихованні, заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що все це свідчить про його інтерес до дитини і підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, відсутні.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.

В контексті зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 17 січня 2024 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.