КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Русан А.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Мостовенком Юрієм Володимировичем , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання підземної автостоянки, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ТОВ «УК «Венеція» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з утримання підземної автостоянки, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, в якому просило суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача грошові кошти у загальній сумі 7 653, 26 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684, 00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначало, що ТОВ «УК «Венеція» є суб`єктом господарювання у сфері надання житлово-комунальних послуг, здійснює дану діяльність на договірних засадах за предметом правовідносин, що виникають між виробниками, виконавцями і споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів, зокрема обслуговування та ремонт житлового будинку, а також утримання прибудинкової території. Зазначає, 09 листопада 2021 року ТОВ «УК «Венеція» змінило найменування з попереднього найменування ТОВ «Ліко - Житлосервіс» на поточне.

03 квітня 2012 року між ТОВ «Ліко - Житлосервіс» та відповідачем, було укладено Договір № К-26 про надання комунальних послуг та послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого позивач забезпечує надання комунальних послуг та послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території машино-місця АДРЕСА_1 , а відповідач забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, передбачених договором.

За цим машино-місцем обліковується заборгованість за надані послуги за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2021 року в сумі 7 653,26 грн., яка складається з основного боргу в сумі 7 224,00 грн., інфляційні втрати в сумі 318,20 грн., 3% річних в сумі 111,06 грн.

Рішенням від 24 квітня 2024 року позовні вимоги ТОВ «УК «Венеція» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Венеція» заборгованість за спожиті послуги з утримання підземної автостоянки за період з вересня 2020 по вересень 2021 у розмірі 7 224 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми за період з жовтня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 111 грн. 06 коп., інфляційні втрати за період з жовтня 2020 року по вересень 2021 року у розмірі 318 грн. 20 коп. та судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник відповідача - Мостовенко Ю.В. подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, відтак просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції помилково не враховано та не надано жодної правової оцінки тому факту, що у Довідці №17 про нарахування та сплату коштів за користування машино-місцем, надання комунальних послуг та послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території за період з 01 вересня 2020 року по 30 вересня 2021 року власнику машино-місця № 26 ОСОБА_1 від 12 вересня 2023 року позивачем нараховується щомісячна вартість послуг у розмірі 688, 00 грн. Проте, відповідно до договору № К-26 від 03 квітня 2012 року розмір сплати за утримання підземної автостоянки і прилеглої території становить 344,00 грн.

Звертає увагу суду, що такий розрахунок та визначена позивачем в односторонньому порядку вартість послуг за місяць, що становить 688, 00 грн нічим не обґрунтована. Крім того, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження зміни умов договору, а також вартості надання послуг позивачем не надано. Жодних змін договору у частині зміни вартості щомісячної плати, які були б підписані позивачем та відповідачем, матеріали справи не містять. Разом з тим, позивач жодного разу не звертався до відповідача із пропозицією внести зміни до Договору щодо зміни суми щомісячних платежів за послуги з утримання підземної автостоянки і прилеглої території машино-місця № 26.

Вказує, одностороннього права на зміну щомісячного розміру плати за послуги з утримання підземної автостоянки і прилеглої території позивачем договором не визначено. Таким чином, щомісячна оплата відповідачем суми у розмір 344,00 грн. відповідає умовам укладеного Договору про надання послуг. Загальна вартість послуг, наданих позивачем за 13 місяців, а саме: у період з вересня 2020 року по вересень 2021 року, складає 4 472, 00 грн.

Представник апелянта зазначає, судом першої інстанції не було враховано, що відповідачем протягом спірного періоду, а саме: з вересня 2020 року по вересень 2021 року, щомісячно сплачувались позивачу кошти, згідно умов Договору про надання послуг, у розмірі 344,00 грн., що підтверджується платіжними документами, які містяться у матеріалах справи.

Відтак, відповідачем сплачено за послуги на суму 4 472,00 грн. на підставі Договору № К-26 від 03 квітня 2012 року.

30 липня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивача - Агбонгале Л.С . Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, представник позивача посилається на їх безпідставність та необґрунтованість, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, 01 грудня 2019 року ТОВ «Ліко - Житлосервіс» затвердило розрахунок вартості відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, що складає 688,00 грн.

Крім того, після зміни вартості відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки за 1 паркомісце, позивачем було розміщено відповідні оголошення на усіх виїздах та заїздах паркінгу, також інформація була розміщена на дошках оголошень біля під`їздів будинку.

Наголошує, апелянт жодного разу не зверталася із запереченнями щодо нарахування плати. Разом з тим, останньою не надано доказів, які б підтверджували, що позивачем не були надані послуги або надані не в повному обсязі.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Мостовенко Ю.В. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову посилаючись на те, що суд першої інстанції не врахував викладені відповідачкою заперечення на позовну заяву, яка була направлена до суду першої інстанції, отримана судом 14 лютого 2024 року, однак не приєднана до матеріалів справи. Судом першої інстанції взагалі не враховані докази які подавалися відповідачкою на спростування доводів позивача.

Звертає увагу суду, що відповідачка повністю сплатила позивачу суму нарахованих платежів за утримання машиномісця у розмірі, який погоджений сторонами при укладенні Договору № К-26 від 03 квітня 2012 року 344 грн. за місяць тому і підстав для нарахування інфляційних та три відсотки річних не було.

Представник позивача у справі ТОВ «УК «Венеція» Агбонгале Л.С. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Посилання апелянта на те, що розмір утримання машиномісця незаконно був збільшений ТОВ з 344 грн. до 688 грн, вважає необґрунтованим, оскільки таке право виконавця прямо передбачене п. 5.1.3 укладеного сторонами Договору № К-26 від 03 квітня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 , розташованого в підземній автостоянці (паркінгу) Блок «К» будинку АДРЕСА_2 .

02 грудня 2011 року Актом прийому-передачі паркінгу житлового будинку від 02 грудня 2011 року, паркінг житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ), переданий ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг» до в обслуговування ТОВ «Ліко - Житлосервіс».

На виконання взятих на себе зобов`язань щодо обслуговування зазначеного будинку та прибудинкової території, ТОВ «Ліко-Житлосервіс» були укладені відповідні договори з виробниками комунальних послуг (постачання електричної енергії, водопостачання, приймання стічних вод, надання послуг зв`язку), які після набуття підприємством надаються споживачам.

03 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір № К-26 про надання комунальних послуг та послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язується надати комунальні послуги з утримання підземної автостоянки і прилеглої території машиномісця АДРЕСА_1 , а позивач зобов`язується своєчасно оплатити такі послуги на умовах, встановлених договором. Сторони погодили щомісячний розмір плати за утримання підземної автостоянки та прилеглої території у сумі 344 грн.

01 грудня 2019 року ТОВ «Ліко-Житлосервіс» затверджено розрахунок вартості відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки, який складає 688 грн.

Відповідно до довідки позивача від 12.09.2023 № 17, заборгованість власника машиномісця № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01.09.2020 по 30 вересня 2021 року становить 7 224,00 грн.

Відповідно до розрахунку позивача від 12.09.2023 № 17/1 за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року нараховані 3% річних в розмірі 111,06 грн., інфляційні втрати в розмірі 318,20 грн.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи у повному обсязі заявлені позивачем позовні вимоги суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач у встановленому законом порядку не відмовилася від надання послуг позивачем, доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, відповідачем надано не було.

Разом з тим, відповідач не сплатила вказані послуги належним чином, у зв`язку з чим у нього виникла перед позивачем заборгованість, яка відповідно до розрахунку позивача за період 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2021 року становить 7 224,00 грн., за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року нараховані 3% річних в розмірі 111,06 грн., інфляційні втрати в розмірі 318,20 грн.

Отже, відповідач як споживач вказаних послуг має обов`язок оплатити позивачу їх вартість. Суд відзначив, що власник машиномісця у багатоквартирному будинку повинен усвідомлювати, що набуття права власності на вказане місце покладає на нього обов`язок утримувати своє майно та оплачувати відповідну отриману додаткову послугу.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за період 01 жовтня 2020 року по 31 грудня 2021 року становить 7 224,00 грн., та нараховані позивачем за період з 01 жовтня 2020 року по 30 вересня 2021 року 3% річних в розмірі 111,06 грн., інфляційні втрати в розмірі 318,20 грн.

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій та вчинків осіб, які породжують права та обов`язки.

Цивільні права та обов`язки зокрема, виникають з договорів та інших правочинів. Внаслідок укладення договору сторони набувають права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Разом з тим, однією із умов для покладення на споживача житлово-комунальних послуг обов`язку оплати таких послуг є встановлення між ним та виконавцем таких послуг договірних відносин, а також факту надання таких послуг.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно до пунктів 15, 16 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115, якими передбачено, що плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляються за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. На всіх автостоянках плата за довгострокове зберігання транспортного засобу справляється на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «УК «Венеція» посилалося на те, що ОСОБА_1 є власником машиномісця АДРЕСА_1 та є споживачем послуг, які надає товариство. При цьому, як вбачається з позовної заяви, та розрахунку заборгованості, ТОВ «УК «Венеція» нараховувало відповідачу плату з утримання підземної автостоянки і прилеглої території, виходячи з тарифу в розмірі 688,00 грн./місяць, посилаючись на умови укладеного між сторонами Договору К-26 про надання комунальних послуг та послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території від 03 квітня 2012 року.

Згідно до укладеного 03 квітня 2012 року Договору №К- 26 про надання комунальних послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території ТОВ «Ліко-Житлосервіс», яка в подальшому перейменована в ТОВ «Управляюча компанія «Венеція» з однієї сторони як «ВИКОНАВЕЦЬ» та ОСОБА_1 , як «Споживач» уклали договір за яким визначили, що предметом цього договору є забезпечення ВИКОНАВЦЕМ надання комунальних послуг та послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території машиномісця № НОМЕР_1 , розташованого в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_2 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Пунктом 2.1 даного Договору сторонами погоджені тарифи на надані послуги, серед яких погоджено сторонами витрати на отримання послуг з утримання підземної автостоянки і прилеглої території - 344 грн.

Пунктом 3.1 Договору сторони визначили, порядок та строки оплати даних послуг , а саме щомісячно до 20 числа місяця, наступного за сплачуваним.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ст. 632 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно до ст. 652 ЦК України У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Таким чином колегія суддів вважає, що сторони, укладаючи 03 квітня 2012 року Договір № К- 26 погодили істотні умови вказаного договору, серед яких ціну договору - вартість наданих відповідачем послуг з утримання та обслуговування машиномісця відповідачки - 344 грн. за місяць і зміни щодо вказаної цін позову повинно бути проведено шляхом укладення відповідних доповненні чи змін до вказаного договору.

Посилання представника позивача на положення п. 5.1.3. щодо права виконавця - «змінювати суму щомісячних платежів у разі зміни вартості комунальних послуг та інших витрат з утримання і експлуатації автостоянки» колегія суддів вважає не достатнім для таких змін без погодження із іншою стороною договору, оскільки даним положення не містить вказівку, що такі зміни виконавець має право проводити в односторонньому порядку, тобто без узгодження нової ціни із споживачем.

З врахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що дійсно за умовами договору, позивач має право змінювати суму щомісячних платежів у разі зміни вартості комунальних та інших витрат з утримання і експлуатації стоянки. Проте, п.5.1.3 договору не передбачено, що така зміна відбувається в односторонньому порядку без повідомлення іншої сторони та без підписання змін до договору, а навпаки згідно п.8.5 вказаного вище Договору - усі зміни і доповнення до цього Договору дійсні з моменту їх підписання Споживачем та Виконавцем.

Будь-які зміни до договору щодо зміни вартості щомісячної плати, які б були підписані власником та виконавцем, в матеріалах справи відсутні.

Звертаючись до суду позивач надав суду довідку від 12 вересня 2023 року №17 згідно до якої за відповідачкою числиться заборгованість за надані послуги з період із 01 вересня 2020 року по 31 вересня 2021 року в розмірі 7224 грн із розрахунку 688 грн./за місяць.

Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти вказаних вимог та наданих доказів направила 01 лютого 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва відзив на позовну заяву та копії квитанції про оплату послуг з утримання позивачем машиномісця. Даний відзив був вручений посадовій особі суду 14 лютого 2024 року (а.с.68,69) однак до матеріалів справи не був приєднаний, тому колегія суддів з урахування положень ст. 367 ч. 3 ЦПК України приймає вказані докази та надає їм оцінку.

Так із наданих ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що нею було здійснено оплату послуг позивача :

- 21 вересня 2020 року в розмірі 688 грн. за серпень вересень 2020 року - меморіальний ордер №МВ70896019 (а.с. 76) ;

- 07 листопада 2020 року в розмірі 344 грн. за листопад 2020 року - меморіальний ордер №МВ77103809 (а.с. 77);

- 05 грудня 2020 року в розмірі 344 грн. за грудень 2020 року - меморіальний ордер №МВ80977576 (а.с. 78);

- 07 лютого 2021 року в розмірі 688 грн. за січень-лютий 2021 року - дублікат банківської квитанції №0.0..1 (а.с. 79);

- 20 липня 2021 року в розмірі 1720 грн. за березень, квітень, червень, липень 2021 року - дублікат банківської квитанції №0.0.3.1 (а.с. 80);

- 04 серпня 2021 року в розмірі 344 грн. за серпень 2021 року - дублікат банківської квитанції №0.0..1(а.с. 79);

Вказаними банківськими документами підтверджується, що відповідачка у справі ОСОБА_1 частково виконала взяті на себе зобов`язання за Договором № К- 26 від 03 квітня 2012 року оплативши наданні їй позивачем послуги за узгодженим сторонами у п. 2.1 тарифом 344 грн/місяць за вересень 2020 року та з листопада 2020 року по серпень 2021 рік.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Разом із тим доказів виконання зобов`язань в частині оплати послуг за жовтень 2020 року та за вересень 2021 року відповідачка до суду не подала, тому суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «УК «Венеція» є частково обґрунтованими в цій частині, але виходячи із розрахунку суми заборгованості 344 грн/місяць, що складатиме 688 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму заборгованості за жовтень 2020 року по дату подачі позову 13 вересня 2023 року підлягає нарахування сума інфляції - 151,36 грн та три відсотки річних у розмірі 29,06 грн, з розрахунку за період 20 листопада 2020 року по 13 вересня 2023 року та за вересень 2021 року підлягає нарахування сума інфляції - 108,36 грн та три відсотки річних у розмірі 19,62 грн. за період із 20 жовтня 2021 року по 13 вересня 2023 року.

Таким чином колегія суддів доходить висновку про часткове задоволенні позовних вимог а саме заборгованість за наданими послугами з утримання машиномісця у розмірі 996 грн. 74 грн, із яких 688 грн, несплачена сума витрат на утримання машино місця за жовтень 2020 року та вересень 2021 року; 260,06 грн. інфляційних втрат та 48,68 грн три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі звертаючись до суду із вказаним позовом сплатив судовий збір у розмірі 2684 грн, а сплату судового збору відповідачці у розмірі 4026 грн. було відстрочено судом до ухвалення рішення у справі, тому за наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції доходить, що оскільки позовні вимоги ТОВ «УК «Венеція» задоволенні частково - 13 % (996,74 х 100 /7653,26), тому має право на компенсацію понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 348 грн. ( 2684 х 13 / 100) .

Таким же чином повинно бути і розподіл витрат, які необхідно оплатити судовий збір за апеляційний перегляд із розрахунку 13% - 523,38 грн. (4026 х 13/100), за рахунок відповідачки та 87 % - 3502,62 грн. ( 4026 х 87 /100) за рахунок позивача у справі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Мостовенком Юрієм Володимировичем , частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» заборгованість за наданим послугам з утримання машиномісця у розмірі 996 грн. 74 грн, із яких 688 грн, несплачена сума витрат на утримання машино місця за жовтень 2020 року та вересень 2021 року; 260,06 грн. інфляційних втрат та 48,68 грн три відсотки річних за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» 348 грн. понесених позивачем судових витрат при зверненні до суду першої інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Венеція» в дохід держави 3502,62 грн судового збору за апеляційний суд перегляд справи.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) 523,38 грн. судового збору за апеляційний суд перегляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком випадків визначених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 05 грудня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв