КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 757/29699/24-ц

06 грудня 2024року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кулика Віталія Борисовича на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Єрмічової В. В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі вважати неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кулик Віталій Борисович подав апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу першої інстанції та постановити нове рішення про відкриття провадження у справі, та направлення справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що позовна заява подавалась адвокатом через систему «Електронний суд» 27.06.2024 року у проміжок часу з 12.00 по 23.15 годину, коли протягом дня у місті Києві, Чернігові відбувались неконтрольовані відключення електроенергії.

14 червня 2024 року між адвокатським бюро «Кулик і Альянс Партнерів» та позивачем укладено договір № 18/06-01/24 про надання правової (правничої) допомоги. 15 червня 2024 року адвокатом виготовлено ордер серія СВ № 1091321 для представництва інтересів позивача перед відповідачем.

Вказує на те, що адвокатом в інтересах позивача виготовлено та скеровано до відповідача адвокатські запити № вих. 122-01/5/24, 121-01/5/24 до яких було додано: копію договору № 18/06-01/24 про надання правової (правничої) допомоги від 14.06.2024 року; ордер серія СВ № 1091321 від 15.06.2024 року; ордер СВ № 1635251 від 16 червня 2024 року; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Звертає увагу суду на те, що ордер серія СВ № 1091321 від 15.06.2024 року є невід`ємною частиною адвокатського запиту № вих. 121-01/5/24 від 16.06.2024 року.

Зазначає, що 27 червня 2024 року представником було виготовлено ордер серія СВ № 1092589 на представництво позивача в Печерському районному суді міста Києва та відскановано його разом із договором та свідоцтвом 27.06.2024 року в єдиний файл з розширенням pdf, проте даний ордер не було приєднано до позовної заяви в момент її подання до суду з об`єктивних причин: неконтрольоване відключення електроенергії 27.06.2024 року в містах Києві, Чернігові та збої в системі Електронний суд.

Вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог частини 1 статті 185 ЦПК України, помилково та передчасно зроблено висновок, що ордер серія СВ № 1091321 від 15 червня 2024 року є ордером на представництво адвокатом інтересів позивача у суді та не надано строк позивачеві, адвокату на усунення недоліків передбачених частиною 7 статті 177 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що до матеріалів позовної заяви додано ордер серії СВ № 1091321 від 15 червня 2024 року, виданий адвокатом Куликом В. Б. на підставі договору про надання безоплатної правової допомоги № 18/06-01/24 від 14 червня 2024 року про надання правничої допомоги у Акціонерному товаристві «ОЩАДБАНК», свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю. Відтак, позовна заява вважається поданою не уповноваженою особою.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно із частиною 7 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Права адвоката під час здійснення адвокатської діяльності визначені у частині 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Водночас повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (частина 4 статті 62 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (частиною 2 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 4 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 частини 4 статті 185 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції, як на підставу для повернення позовної заяви, визначено, що позовна заява повертається, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно частини 7 статті 177 цього Кодексу, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до частини 4 статті 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням. В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.

Отже, ордер, який видано відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.

Надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом із ордером чинна редакція ЦПК України не вимагає.

Виходячи зі змісту частини 3 статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (частина 4 статті 26 Закону).

Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги (нова редакція), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41, ордер, який видається адвокатом, повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з пунктом 12 зазначеного Положення, ордер має містити, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові або найменування особи, якій надається правова допомога (п.12.2); посилання на договір про надання правової допомоги/доручення органу (установи), уповноважених законом на надання безоплатної правової допомоги, номер (у випадку наявності) та дату цього документа( п.12.3); дату видачі ордера (п.12.9).

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви було подано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 14 червня 2024 року укладений між адвокатським об`єднанням «Кулик і Альянс Партнерів» в особі керуючого Кулика Віталія Борисовича та ОСОБА_1 . Зазначеним договором сторони серед іншого погодили обов`язки адвоката, зокрема адвокат зобов`язується представляти права і законні інтереси клієнта у судах України загальної юрисдикції.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції взяв до уваги ордер № 1091321 від 15 червня 2024 року на представництво інтересів в АТ «Ощадбанк», разом з тим, зазначений ордер є додатком до адвокатського запиту від 17 червня 2024 року.

В додатках до позовної заяви зазначений оригінал ордеру адвоката від 27 червня 2024 року, проте суд першої інстанції на зазначене увагу не звернув.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли, зокрема, заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Зазначена норма, в контексті обставин цієї справи, підлягала б застосуванню у випадку, коли до позовної заяви взагалі не додано доказу, який міг би підтвердити повноваження адвоката діяти в інтересах позивача.

З урахуванням фактичних оставин справи, суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву без руху та надати представнику позивача можливість усунути недолікі позовної заяви, шлях долучення ордеру від 27 червня 2024 року, який зазначався представником в додатках до позовної заяви, разом з тим, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав перешкоджає доступу позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Отже, суду слід уникати зайвого і невиправданого надмірного формалізму у застосуванні норм процесуального права, які впливають на саму суть доступу до правосуддя.

Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи;4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кулика Віталія Борисовича підлягає задоволенню, а ухвала Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кулика Віталія Борисовича задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: