печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Запорожець Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання права інтелектуальної власності на торговельну марку та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2 ) звернувся до суду з позовом до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - відповідач, УКРНОІВІ), в якому просить: визнати право інтелектуальної власності позивача на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 для всіх послуг 38 класу МКТП, на які поширюється правова охорона цього свідоцтва; зобов`язати відповідача розглянути комплект документів від 09.02.2022 року за № Вх-5308/2022, що включає заяву від 07.02.2022 року про публікацію та внесення до реєстру (реєстру договорів) відомостей про передачу права інтелектуальної власності на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 , договір № 1 від 27.01.2022 року у 3 прим., документ про сплату збору в розмірі 2 400,00 грн. за кодом № 43100 в 1 прим., довіреність на ведення справ у 2 прим.; зобов`язати відповідача внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості про повну передачу позивачу всіх майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 для всіх послуг 38 класу МКТП, на які поширюється правова охорона цього свідоцтва, та здійснити відповідну публікацію в офіційному Бюлетені «Промислова власність».

В обґрунтування позову позивач зазначає, що станом на 27.01.2022 року власником свідоцтва України № НОМЕР_1 від 15.03.2006 року на торговельну марку «GAMES», що охороняється для всіх послуг 38 класу МКТП, був громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 ).

27.01.2022 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на вказану торговельну марку для всіх послуг 38 класу МКТП, на які поширюється правова охорона свідоцтва України № 60537.

Згідно з договором № 2 від 27.01.2022 року, який є невід`ємним додатком до згаданого вище договору, в момент підписання цього договору позивач передав, а ОСОБА_3 отримав 10 000,00 грн. винагороди за передачу майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 , що також підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів до договору № 2 від 27.01.2022 року.

Відтак, взаємні зобов`язання сторін за вказаними договорами повністю та належним чином виконані, а права повністю реалізовані в момент підписання цих договорів.

07.02.2022 року позивач звернувся до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (далі - Укрпатент), яке на той час виконувало функції відповідача, із заявою про публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 , до якої додано документи та сплачено збір, передбачені п. 2.1 Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстрів відомостей про передачу права власності на знак для товарів і послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послуг, затвердженої наказом Міністерства освіти і науки України від 03.08.2001 року № 576, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.08.2001 року за № 718/5909 (далі - Інструкція).

Заява з додатками зареєстрована відповідачем 09.02.2022 року за № Вх-5308/2022, а збір № 43100 зарахований у повному обсязі.

Проте, відповідач не здійснив державну реєстрацію факту передачі права на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 .

Листом від 14.09.2023 року позивач звернувся до відповідача, у якому просив здійснити внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 відносно всього переліку послуг 38 класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку, від ОСОБА_3 до позивача; опублікувати в офіційному Бюлетені «Промислова власність» відповідні відомості.

Листом від 18.10.2023 року за № Вих-11194/2023 відповідач повідомив позивача, що п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 встановлено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором). Оскільки власником свідоцтва України № НОМЕР_1 є громадянин Російської Федерації, комплект документів позивача не розглядається.

Позивач вважає, що оскільки зобов`язання сторін за вищевказаними договорами були реалізовані в момент їх підписання, то ОСОБА_3 не є кредитором у розумінні постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187.

Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст.ст. 11, 177, 422, 495, 1113, 1114 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), п.п. 7, 9 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.11.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до УКРНОІВІ про визнання права інтелектуальної власності на торговельну марку та зобов`язання вчинити дії та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 12.12.2023 року.

08.12.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у яком він просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відзив обґрунтований тим, що 09.02.2022 року позивачем подано до Укрпатенту заяву від 07.02.2022 року про публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права інтелектуальної власності на торговельну марку «GAMES» за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , договір № 1 від 27.01.2022 року про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 , документ про сплату збору в розмірі 2 400,00 грн. за кодом № 43100 та довіреність на ведення справ. Відповідно до Інструкції Установа приймає рішення про публікацію та внесення до реєстру (реєстру договорів) протягом двох місяців від дати надходження до Державної служби (наразі УКРНОІВІ) заяви та правильно оформлених документів, що до неї додаються. На момент розгляду Укрпатентом заяви позивача постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 введено мораторій (заборону) на вчинення певних дій щодо осіб, пов`язаних з державою-агресором, для забезпечення захисту національних інтересів, внаслідок чого відповідач 18.10.2022 року направив позивачу лист з повідомленням, що поданий ним комплект документів заяви не розглядався, оскільки ОСОБА_3 є громадянином Російської Федерації. Відповідач зазначає, що на підставі ч. 2 ст. 1113 ЦК України відповідне відчуження майнових прав передбачається у майбутньому після державної реєстрації.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2023 року відкладено розгляд справи на 16.01.2024 року.

11.12.2023 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив представника відповідача, у якій зазначено, що введений постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 мораторій розповсюджується виключно на такі правовідносини за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, в яких відповідні особи виступають кредитором. Проте, ОСОБА_3 як сторона договору № 1 від 27.01.2022 року повністю вичерпав свої права кредитора шляхом належного та повного виконання позивачем умов цього договору, відтак, на момент подання позивачем до Укрпатенту заяви ОСОБА_3 не мав статусу кредитора (стягувача) за вказаним договором у розумінні положень ст.ст. 526, 527, 545 ЦК України у системному зв`язку з постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187. Права кредитора за вказаним договором належать позивачу, оскільки відповідна реєстрація не відбулась у зв`язку з позицією відповідача. Договір № 1 від 27.01.2022 року був укладений та заява до Укрпатенту подана до прийняття зазначеної постанови Кабінету Міністрів України та до введення воєнного стану в Україні, тому постанова Кабінету Міністрів України не поширює свою дію на відносини за вищевказаним договором, що виникли до її прийняття.

16.01.2024 року до суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь представника позивача на відзив на позовну заяву, у яких зазначено, що введений постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 мораторій поширюється на такі дії, як публікація та внесення до державних реєстрів відомостей про передачу права власності на об`єкти права промислової власності та видачу ліцензії на використання, власниками (правонаступниками, ліцензіарами, ліцензіатами, винахідниками, авторами) яких є особи, пов`язані з державою-агресором. Також, спірні правовідносини є тривалими та продовжують існувати після прийняття вказаної постанови Кабінету Міністрів України, тому вона застосовується до цих правовідносин.

Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позові та у відповіді на відзив на позовну заяву.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 27.01.2022 року між власником майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку згідно зі свідоцтвом України № НОМЕР_1 ОСОБА_3 (власник) та ОСОБА_2 (правонаступник) укладено договір № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, згідно з яким власник передав всі майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку, які випливають із свідоцтва України № НОМЕР_1 для всього переліку послуг, для яких зареєстровано торговельну марку, тобто для послуг 38-го класу МКТП, до ОСОБА_2 , який прийняв від ОСОБА_3 вказані майнові права інтелектуальної власності. При цьому, внаслідок цієї передачі власник позбавляється всіх майнових прав інтелектуальної власності на вищезазначену торговельну марку, а правонаступник отримує всі майнові права інтелектуальної власності на вищезазначену торговельну марку та зобов`язується сплатити за це власнику грошову суму в порядку, визначеному сторонами. Умови виплати грошової суми та інші умови передання майнових прав інтелектуальної власності на вищезазначену торговельну марку визначені окремим договором № 2 від 27.01.2022 року між власником та правонаступником, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з договором № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, укладеним 27.01.2022 року між ОСОБА_3 (власник) та ОСОБА_2 (правонаступник), який є невід`ємним додатком до договору № 1, власник заявляє, що ним отримана грошова сума за передання всіх майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, які випливають із свідоцтва України № НОМЕР_1 для всього переліку послуг, для яких зареєстровано торговельну марку, тобто для послуг 38-го класу МКТП, від ОСОБА_2 , який заявляє, що ним сплачена грошова сума за отримання майнових прав інтелектуальної власності на вказану торговельну марку. Грошова сума за передання майнових прав інтелектуальної власності на вищезазначену торговельну марку складає 10 000,00 грн. Таку грошову суму за передання майнових прав власник отримав у момент підписання цього договору.

Відповідно до акту приймання-передачі грошових коштів до договору № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 прийняв грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. в якості плати за передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку згідно зі свідоцтвом України № НОМЕР_1 .

Заявою від 07.02.2022 року представник ОСОБА_2 - патентний повірений України ОСОБА_4 звернувся до Укрпатенту щодо публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на торговельну марку відносно всього переліку послуг 38-го класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку, від власника свідоцтва ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

Листом від 14.09.2023 року ОСОБА_2 звернувся до УКРНОІВІ, у якому просив здійснити внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 відносно всього переліку послуг 38 класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку, від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ; опублікувати в офіційному Бюлетені «Промислова власність» відповідні відомості.

Листом від 18.10.2023 року № Вих-11194/2023 УКРНОІВІ повідомила ОСОБА_2 , що п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 встановлено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором). Оскільки власником свідоцтва України № НОМЕР_1 є громадянин Російської Федерації, комплект документів позивача не розглядається.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

За положеннями ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Відповідно до ч. 1 ст. 422 ЦК України право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

За приписами ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: 1) право на використання торговельної марки; 2) виключне право дозволяти використання торговельної марки; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 427 ЦК України майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.

За положеннями ст.ст. 7, 9 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь-якій особі виключні майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку повністю або щодо частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг на підставі договору. Договір про передачу права власності на торговельну марку і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами. Сторона договору має право на інформування невизначеного кола осіб про передачу права власності на торговельну марку або видачу ліцензії на використання торговельної марки. Таке інформування здійснюється шляхом публікації в Бюлетені відомостей в обсязі та порядку, встановлених НОІВ, з одночасним внесенням їх до Реєстру.

З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2022 року між власником майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку згідно зі свідоцтвом України № НОМЕР_1 ОСОБА_3 (власник) та ОСОБА_2 (правонаступник) укладено договір № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, згідно з яким власник передав, а правонаступник прийняв усі майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку, які випливають із свідоцтва України № НОМЕР_1 для всього переліку послуг, для яких зареєстровано торговельну марку, тобто для послуг 38-го класу МКТП.

Грошову суму за передання майнових прав інтелектуальної власності на вищезазначену торговельну марку в розмірі 10 000,00 грн. власником отримано в момент підписання договору № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року на підставі укладеного власником та правонаступником договору № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року, який є невід`ємним додатком до договору № 1.

Сплата правонаступником власнику вказаних грошових коштів за передання майнових прав інтелектуальної власності на вищезазначену торговельну марку відбулась 27.01.2022 року, що підтверджується актом приймання-передачі грошових коштів до договору № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України).

Відповідно до правового висновку, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 та у постанові Верховного Суду від 28.04.2021 року у справі № 161/2928/19, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

З огляду на зазначені норми права та висновки Верховного Суду, зважаючи на встановлені обставини, зокрема, про повне виконання сторонами договору № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року, суд приходить до висновку, що вказаний договір між сторонами є укладеним 27.01.2022 року.

За положеннями ст. 1113 ЦК України за договором про передання майнових прав інтелектуальної власності одна сторона (особа, що є суб`єктом майнових прав на об`єкт права інтелектуальної власності) передає другій стороні частково або у повному складі ці права відповідно до закону та на визначених договором умовах.

Майнові права інтелектуальної власності переходять до набувача за договором про передання майнових прав інтелектуальної власності з моменту його укладення, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майнові права інтелектуальної власності, набуття яких відповідно до положень цього Кодексу чи іншого закону пов`язується із їх державною реєстрацією, переходять до набувача за договором про передання майнових прав інтелектуальної власності з моменту такої державної реєстрації.

Згідно зі ст. 1114 ЦК України ліцензія на використання об`єкта права інтелектуальної власності та договори, визначені статтями 1109, 1112 та 1113 цього Кодексу, не підлягають обов`язковій державній реєстрації. Їх державна реєстрація здійснюється на вимогу ліцензіара або ліцензіата у порядку, встановленому законом. Відсутність державної реєстрації не впливає на чинність прав, наданих за ліцензією або іншим договором, та інших прав на відповідний об`єкт права інтелектуальної власності, зокрема на право ліцензіата на звернення до суду за захистом свого права. Факт передання виключних майнових прав інтелектуальної власності, які відповідно до цього Кодексу або іншого закону є чинними після їх державної реєстрації, підлягає державній реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що заявою від 07.02.2022 року представник ОСОБА_2 - патентний повірений України ОСОБА_4 звернувся до Укрпатенту щодо публікації в офіційному бюлетені «Промислова власність» та внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на торговельну марку відносно всього переліку послуг 38-го класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку, від власника свідоцтва ОСОБА_3 до ОСОБА_2 .

На вказану заяву відповіді позивач не отримав.

Листом від 14.09.2023 року ОСОБА_2 звернувся до УКРНОІВІ, у якому просив здійснити внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 відносно всього переліку послуг 38 класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку, від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ; опублікувати в офіційному Бюлетені «Промислова власність» відповідні відомості.

Листом від 18.10.2023 року № Вих-11194/2023 УКРНОІВІ повідомила ОСОБА_2 , що п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 встановлено, що для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установити до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором). Оскільки власником свідоцтва України № НОМЕР_1 є громадянин Російської Федерації, комплект документів позивача не розглядається.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , який був власником майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку згідно зі свідоцтвом України № НОМЕР_1 , переданих за договором № 1 від 27.01.2022 року ОСОБА_2 , є громадянином Російської Федерації.

Підпунктом 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону), зокрема, на виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором), у тому числі, громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.

З огляду на встановлені судом обставини, зокрема, щодо повного виконання сторонами договору № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року, враховуючи, що на підставі вказаного договору ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 прийняв усі майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку, які випливають із свідоцтва України № НОМЕР_1 , повністю сплативши 27.01.2022 року ОСОБА_3 грошову суму за передання майнових прав інтелектуальної власності на вищезазначену торговельну марку в розмірі 10 000,00 грн., що підтверджується договором № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року та актом приймання-передачі грошових коштів до договору № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року, суд приходить до висновку, що зобов`язання за договором № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року є повністю виконаними сторонами цього договору, отже, грошове та інші зобов`язання сторін за вказаним договором повністю виконані кредитором та боржником 27.01.2022 року, тобто до набрання чинності 04.03.2022 року постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підпунктом 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 установлено, що правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними.

Оскільки договір № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року укладено та повністю виконано сторонами 27.01.2022 року, тобто до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187, такий договір не може вважатись нікчемним на підставі цієї постанови Кабінету Міністрів України.

Разом з тим, на підставі приписів ст. 1113 ЦК України майнові права інтелектуальної власності, набуття яких відповідно до положень цього Кодексу чи іншого закону пов`язується із їх державною реєстрацією, переходять до набувача за договором про передання майнових прав інтелектуальної власності з моменту такої державної реєстрації.

Підпунктом 1 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 встановлено, що нотаріальне посвідчення правочинів, що порушують мораторій, визначений пунктом 1 цієї постанови, забороняється. Державна реєстрація або інше визнання державними органами, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, державними реєстраторами юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державними реєстраторами речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, особами, які надають публічні (адміністративні) послуги, правочинів, укладених з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, забороняється.

Так, спірний договір № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку укладено та повністю виконано сторонами 27.01.2022 року, тобто цей правочин не можна вважати таким, що укладений з порушенням мораторію.

При цьому, суд звертає увагу, що постанова Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 прийнята саме для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, тобто, з метою посилення захисту інтересів держави Україна та припинення шляхів фінансування осіб, пов`язаних з Російською Федерацією, що неминуче призводить до опосередкованого фінансування військової агресії проти України.

Враховуючи, що позивач повністю сплатив 27.01.2022 року ОСОБА_3 грошову суму за передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 відносно всього переліку послуг 38 класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку за договором № 1 від 27.01.2022 року, що підтверджується договором № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року та актом приймання-передачі грошових коштів до договору № 2 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку від 27.01.2022 року, суд звертає увагу, що спірний правочин виконаний повністю до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187, що свідчить про відсутність підстав для фінансування у майбутньому фізичної особи - громадянина Російської Федерації та, я наслідок, опосередкованого фінансування військової агресії проти України.

Суд звертає увагу, що в даному випадку, у зв`язку з відмовою відповідача у розгляді пакету документів позивача щодо здійснення внесення до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомостей про передачу права власності на торговельну марку за свідоцтвом України № НОМЕР_1 відносно всього переліку послуг 38 класу МКТП, для яких зареєстровано торговельну марку, від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , та опублікування в офіційному Бюлетені «Промислова власність» відповідних відомостей, відбувається порушення прав позивача - громадянина України, який, сплативши грошові кошти за спірним договором, зобов`язання за яким повністю виконано сторонами, ще до початку військової агресії з боку Російської Федерації, наразі позбавлений можливості зареєструвати відповідні майнові права та здійснювати право користування ними, що відбувається врозріз з метою постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187 щодо захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації. При цьому, громадянин Російської Федерації, отримавши грошові кошти за відчуження майнових прав позивачу, залишається фактичним власником таких майнових прав.

Відповідачем не доведено та матеріалами справи не підтверджено, що договір № 1 про передання майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку, який укладено та повністю виконано сторонами 27.01.2022 року, було укладено з порушенням мораторію, встановленого п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187, що позивач під час укладення та виконання вказаного договору був або мав бути обізнаний про наявність підстав, що зумовлюють застосування до таких правочинів зазначеної постанови Кабінету Міністрів України, та що дії позивача були спрямовані саме на порушення мораторію, встановленого постановою, а не здійснювалися в межах реалізації своїх прав, передбачених законодавством щодо набуття майнових прав інтелектуальної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Так, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 220,80 грн., що підтверджується квитанцією ID: 9282-0092-1123-1743 від 31.10.2023 року.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 220,80 грн. у відшкодування судових витрат.

Керуючись постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації» від 03.03.2022 року № 187, Законом України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», ст.ст. 11, 15, 16, 177, 204, 207, 422, 427, 495, 626-628, 638, 640, 1113, 1114 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 95, 263- 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання права інтелектуальної власності на торговельну марку та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати право інтелектуальної власності ОСОБА_2 на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 для всіх послуг 38 класу МКТП, на які поширюється правова охорона цього свідоцтва.

Зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» розглянути комплект документів від 09.02.2022 року за № Вх-5308/2022, що включає заяву від 07.02.2022 року про публікацію та внесення до реєстру (реєстру договорів) відомостей про передачу права інтелектуальної власності на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 , договір № 1 від 27.01.2022 року у 3 примірниках, документ про сплату збору в розмірі 2 400,00 грн. за кодом № 43100 в 1 примірнику, довіреність на ведення справ у 2 примірниках.

Зобов`язати Державну організацію «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» внести до Державного реєстру свідоцтв України на торговельні марки відомості про повну передачу ОСОБА_2 всіх майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «GAMES» по свідоцтву України № НОМЕР_1 для всіх послуг 38 класу МКТП, на які поширюється правова охорона цього свідоцтва, та здійснити відповідну публікацію в офіційному Бюлетені «Промислова власність».

Стягнути з Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 220 (три тисячі двісті двадцять) грн. 80 коп.

Позивач - ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (УКРНОІВІ): 01601, м. Київ, вул. Дмитра Годзенка (вул. Глазунова), 1; .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 26.01.2024 року.

Суддя Є.С. Хайнацький