ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 684/96/24

Провадження № 22-ц/4820/2125/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначило, що 24 грудня 2020 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі АТ «Ідея Банк», банк) і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №G01.10701.007326705, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 34 501 грн строком на 60 місяців, а та, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію періодичними платежами. На підставі договору факторингу від 7 липня 2023 року №07072023 АТ «Ідея Банк» відступило позивачеві за плату право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором. ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим на час переходу права вимоги до нового кредитора виникла заборгованість у розмірі 64 157 грн 06 коп., яка складається з 31 956 грн 46 коп. основного боргу, 12 161 грн 15 коп. процентів, 20 039 грн 45 коп. комісії.

За таких обставин ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 64 157 грн 06 коп.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за траншем №G01.10701.007326705 від 24 грудня 2020 року до генерального кредитного договору №ГКД-816974.1 від 29 травня 2020 року станом на 7 липня 2023 року в сумі 64 157 грн 06 коп., а також 3 028 грн в рахунок відшкодування судових витрат по сплаті судового збору, а всього 67 185 грн 06 коп.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» як нового кредитора слід стягнути вказану заборгованість. Законом про споживче кредитування передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідачка ознайомилася з умовами договору про сплату комісії та погодилася виконувати їх, а ці умови не суперечать чинному законодавству та не є нікчемними. Заявлений ТОВ «ФК «ЄАПБ» розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідає фактичному розміру невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши суму стягнення до 35 748 грн 69 коп., у томі числі за тілом кредиту 26 208 грн 20 коп., за процентами 9 540 грн, і зменшивши судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог до 1 687 грн 20 коп. При цьому ОСОБА_1 послалася на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору передбачено сплату ОСОБА_1 комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови не визначають, за які додаткові (супутні) послуги банк встановив комісію, з якою періодичністю та в який спосіб мають надаватися банківські послуги, а у справі відсутні докази надання таких послуг. Відтак умови кредитного договору про сплату комісійної винагороди є нікчемними, а сплачені ОСОБА_1 суми комісії підлягають зарахуванню як плата за кредитом і процентами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ «ФК «ЄАПБ» не подало відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 375 Цивільного кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

29 травня 2020 року між АТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 (позичальник) укладено генеральний кредитний договір №ГДК-816974.1 (далі кредитний договір), за яким банк зобов`язався відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію, в межах якої надавати йому кредити (транші) на споживчі потреби у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути фактично отримані кошти, сплатити проценти за користування ними та інші платежі в порядку, розмірі та строки (терміни), що передбачені цим договором та діючими тарифами банку. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією (максимальна сума заборгованості позичальника за наданими банком кредитами (траншами) становить 300 000 грн, включаючи витрати на страхові платежі (у разі наявності) (пункт 1.1 кредитного договору).

Згідно пункту 1.2 кредитного договору строк дії кредитної лінії становить 120 місяців з дати відкриття відновлювальної кредитної лінії. Строк дії окремого траншу, який договором надається клієнту в рамках кредитної лінії, становить 60 місяців.

В силу пункту 1.4 кредитного договору за користуванням траншем позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10,0%. Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5%.

Пунктом 1.4.2 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни, визначені згідно з актуальним графіком щомісячних платежів в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу, що буде відображена в графіку платежів у конкретному цифровому виразі. Плата за обслуговування кредитної заборгованості сплачується позичальником за отримання наступних послуг, які вчиняються банком на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за договором: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

За змістом пункту 1.12 кредитного договору позичальник повертає транш разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в щомісячних внесках включно до дня/числа кожного місяця, визначеного як дата погашення згідно з актуальним графіком щомісячних платежів за траншем.

У разі наявності прострочених платежів по одному з діючих траншів банк має право вимагати дострокового повернення як окремого траншу, так і всіх діючих траншів одночасно (пункт 1.15 кредитного договору).

Відповідно до умов та в межах кредитного договору 24 грудня 2020 року банк надав ОСОБА_1 кредит (транш) строком на 60 місяців на поточні потреби в сумі 34 501 грн, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості) щомісячними платежами до 24 грудня 2025 року.

7 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) і ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) укладено договір факторингу №07072023 (далі договір факторингу), за умовами якого банк за плату відступив ТОВ «ФК «ЄАПБ» своє право грошової вимоги до боржників за рядом договорів, у тому числі право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором (пункт 2.1 договору факторингу).

Із пунктів 3.1, 4.1 договору факторингу слідує, що загальна сума фінансування фактором клієнту під відступлення прав вимоги становить 15 500 000 грн. При цьому сторони погодили, що сума гарантійного внеску в розмірі 200 000 грн, сплачена фактором на рахунок клієнта на підставі договору про участь в торгах від 26 травня 2023 року, зараховується до суми фінансування, у зв`язку з чим загальна сума фінансування згідно договору, що підлягає перерахуванню на рахунок клієнта, становить 15 300 000 грн. Фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування шляхом перерахування 100% вказаної суми на рахунок клієнта протягом трьох банківських днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі, та підписання сторонами реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно».

В силу пункту 5.1 договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 4.1 цього договору.

Згідно платіжної інструкції №19913 від 11 липня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» переказало на рахунок АТ «Ідея Банк» 15 300 000 грн оплати за відступлення прав вимоги за договором факторингу.

З серпня 2021 року ОСОБА_1 не виконує зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим на день укладення сторонами договору факторингу (за даними реєстру боржників) виникла заборгованість у розмірі 64 157 грн 06 коп., у тому числі 31 956 грн 46 коп. неповернутий кредит, 12 161 грн 15 коп. нараховані проценти, 20 039 грн 45 коп. нарахована комісія (плата за обслуговування кредитної заборгованості).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Як передбачено частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої статті 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із положень пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, а у разі прострочення виконання зобов`язання сплатити пеню, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

У разі прострочення повернення відповідної частини кредиту (якщо договором передбачено повернення кредиту частинами) позичальник зобов`язаний на вимогу кредитодавця повернути кредит у цілому та сплатити нараховані проценти.

Зібрані докази вказують на те, що 29 травня 2020 року АТ «Ідея Банк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір, на виконання якого банк окремим траншем надав відповідачці кредит у розмірі 34 501 грн, а та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти та комісію. ОСОБА_1 прострочила виконання зобов`язання за кредитним договором, а в подальшому на підставі договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» право вимоги за цим договором.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» як нового кредитора слід стягнути неповернутий кредит, нараховані проценти та комісію.

Доводи ОСОБА_1 про неправомірність нарахування та стягнення банком комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

До цих засад віднесено свободу договору (пункт 3), справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6).

Статтею 55 Закону України 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ «Про споживче кредитування» (далі Закон №1734-VІІІ) загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

В силу статті 8 Закон №1734-VІІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. Д о загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Як передбачено частиною п`ятою статті 12 Закон №1734-VІІІ, умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.

Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.

Норми чинного законодавства також закріплюють презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Умовами кредитного договору можуть визначатися додаткові (акцесорні) зобов`язання сторін. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору.

Закон №1734-VІІІ визначає право кредитодавця отримувати винагороду за супутні з наданням кредиту послуги, зокрема комісію за обслуговування кредиту, у разі якщо такі послуги дійсно були надані банком позичальнику. Водночас, банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також на позивача не може бути покладений обов`язок сплачувати платежі, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався.

Загальною підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог закону щодо його дійсності, які встановлені статтею 203 ЦК України. Нікчемним є правочин, недійсність якого прямо встановлена законом.

Умови договору про надання споживчого кредиту, що передбачають здійснення платежів за дії, які не є послугою, або здійснення платежів, які заборонені законом, є нікчемними.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 9 грудня 2019 року (справа №524/5152/15-ц), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Як виснував Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Із матеріалів справи слідує, що умовами кредитного договору встановлено зобов`язання ОСОБА_1 сплатити банку комісію (плату за обслуговування кредитної заборгованості) щомісячно в розмірі 2,5% річних від початкової суми кожного траншу.

У кредитному договорі зазначено перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, що пов`язані з обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлена комісія. Сторони погодили розмір і прядок внесення комісійної винагороди, а ОСОБА_1 виконувала зобов`язання за кредитним договором щодо її сплати. Відтак умови кредитного договору про сплату ОСОБА_1 на користь банку комісії не є нікчемними.

Отже суд першої інстанції правомірно поклав на ОСОБА_1 зобов`язання зі сплати на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про недотримання судом норм матеріального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 17 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Волошин Р.Р.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 27