Житомирський апеляційний суд
Справа №274/103/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 39 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/103/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ум Факторинг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ум Факторинг" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 9 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 12 жовтня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачкою було укладено договір № 2463215 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі. За вказаним договором відповідачка отримала кредит у сумі 10100 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на її банківську карту № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування знижена процентна ставка, та 1,99 % від залишку суми кредиту за кожен день стандартна процентна ставка.

Станом на 10 жовтня 2023 року відповідачка борг за кредитом та нараховані проценти не погасила.

26 липня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу № 27072023 та підписано реєстр прав вимоги №1 від 10 жовтня 2023 року.

У порушення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 умови договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за договором в сумі 40249 грн. Суму боргу включає заборгованість за кредитом у розмірі 10100 грн, проценти за 30 днів 6029,7 грн та проценти за 120 внаслідок автопролонгації договору в розмірі 24118,8 грн.

Таким чином, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованість за кредитним договором в сумі 40249 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 2684 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 4000 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 9 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "УМ Факторинг" 16129 грн 70 коп боргу за договором № 2463215 від 12.10.2021 року.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів в розмірі 24118 гривень 80 копійок за договором № 2463215 від 12.10.2021 року відмовлено.

Стягнуто із ТОВ "УМ Факторинг" на користь ОСОБА_1 1219 грн 15 коп понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 24118 грн. 80 коп. та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити дані позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що пунктом 5.1 договору визначено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів. У випадку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, що нараховуються за період автопролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, та відображається Клієнту в Особистому кабінеті (крім випадку, визначеного в пп.5.1.1 Договору). Відповідно до п.1.4 Договору стандартна процентна ставка за умовами договору становить 1,99 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, визначеного в п.1.3 Договору.

Суд дійшов помилкового висновку в частині відмови у задоволенні позовних вимог внаслідок порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Крім того, відзив відповідачки на позовну заяву не містив жодних аргументів чи доказів щодо відсутності її заборгованості перед позивачем за тілом кредиту та нарахованими відсотками за користування кредитними коштами.

Вважає, що суд помилково дійшов висновку, що ним не доведено правомірність стягнення процентів за 120 днів користування кредитом в розмірі 24118,8 грн, оскільки суду не надано доказів, що відбулася фактично автопролонгація договору відповідно до його умов та позичальника було повідомлено про новий строк кредиту.

Звертає увагу на можливість позичальника оскаржити умови кредитного договору як повністю, так і в частині, встановивши, що позикодавець порушив законодавство про споживче кредитування. Проте відповідачка не реалізувала це право, що є свідченням її згоди з умовами договору.

Позивач, який на законних підставах набув право вимоги за кредитним договором, заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом, стягнути заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. Матеріалами цивільної справи підтверджується, що у підписаному позичальником договорі визначений розмір процентної ставки плати за користування кредитом, встановлений строк кредитування та чітко (не приховано) зазначені умови продовження строку кредитування (пункти 1.5.1., 4.2.1., 4.2.2., 4.2.3., 4.3.1. кредитного договору), можливість дії яких повністю залежала від добросовісної поведінки самого Споживача. Зазначеним обставинам суд не надав належної оцінки.

Проте суд, незважаючи на відсутність заперечень відповідачки проти заявленого позову, у тому числі і проти самого кредитного договору, застосував до спірних правовідносин норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню, з порушенням норми ст. 56 Конституції України, в повній мірі безпідставно визнав недоведеність автопролонгації та відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за 120 днів користування. Так як станом на час дії спірних правовідносин, нормативної заборони внесення до умов договору умов автоматичного поновлення його дії не було заборонено чинним законодавством, а сама відповідачка, діючи добросовісно, підписуючи умови договору, надала на це беззаперечну згоду.

Крім того, суд не звернув уваги, та не надав належної оцінки тій обставині, що саме недобросовісна поведінка відповідачки, направлена на свідоме та нічим не обумовлене невиконання умов Договору, стала підставою для продовження дії договору та нарахування відсотків за 120 днів користування кредитом, проте у випадку належного виконання умов договору відповідачкою, настання таких наслідків не відбулося.

Відповідачка отримала позику у розмірі 10100 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування. Оскільки відповідачкою не виконано умови Договору та не повернуто позику протягом 30 днів, позивачем було застосовано автопролонгацію Договору ще на 120 днів та застосовано стандартну процентну ставку 1,99% від залишку суми кредиту за кожен день, тобто проценти за ставкою 1,99% за кожен день нараховано за 150 днів, через порушення відповідачкою умов п. 1.3. Кредитного договору.

Суд не прийняв до уваги п.1.3 «Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору.», п. 3.1. «Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації/автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт.», п. 10.3. «Договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами».

Щодо ненадсилання електронного листа-повідомлення про новий строк користування Кредитом, зазначає, що відповідно до п. 4.2.2. Кредитного договору, клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів.

Підписавши Кредитний договір, відповідачка погодилася із усіма умовами Договору, в тому числі і на автопролонгацію, у разі порушення умов п. 1.3. Кредитного договору.

Пункт 4.2.4. Договору має інформаційний характер і Товариство тільки інформує Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом, а не просить згоду на його атопролонгацію.

Зауважує, що ним наведено розрахунок заборгованості у позовній заяві.

26 липня 2023 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» передала право вимоги за договором № 2463215 від 12.10.2021 року ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу № 27072023 від 26 липня 2023 року. Відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 від 10.10.2023 року.

По даному Договору від первісного кредитора до позивача перейшли всі права та обов`язки, в тому числі і право нарахування та стягнення відсотків, які передбачені Розділом 4 Договору № 2463215 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.10.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 був укладений договір № 2463215 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 10100 грн.

Пунктом 1.3. Договору визначено, що строк кредиту становить 30 днів.

Пунктами 4.2.2. договору передбачено, що клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію, продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів.

Відповідно до п. 4.2.3. сторони погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 Договору.

У випадку автопролонгації Товариство не пізніше 4-го календарного дня після закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п.1.3, п.4.1.5 Договору) надсилає електронний лист-повідомлення на електронну адресу Клієнта та/або СМС- повідомлення на номер телефону, вказані в розділі 10 цього Договору, інформуючи Клієнта про новий строк користування кредитом та розмір процентної ставки за користування кредитом. Зазначена інформація відображається також в Особистому кабінеті (п. 4.2.4 Договору).

Загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом та не може перевищувати 120 днів (п. 4.2.5. Договору).

Пунктом 5.1 договору визначено, що сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів.

У випадку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом в порядку автопролонгації, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, що нараховуються за період автопролонгації, здійснюється не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту та відображається Клієнту в Особистому кабінеті (крім випадку визначеного в пп.5.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.4 Договору стандартна процентна ставка за умовами договору становить 1,99 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, визначеного в п.1.3 Договору.

Пунктом 1.5 Договору визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк кредиту 29653,85 % річних.

Відповідно до п.1.6 Договору, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартно ставкою та зниженою процентною ставкою - 16129,7 грн.

Відповідно до п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Лінеура Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , або на іншу платіжну картку Клієнта, реквізити якої надані відповідачем з метою отримання кредиту.

Згідно з п.п.2.4. п. 2 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 2.1. п. 2 Кредитного договору.

Як вбачається з виписки по рахунку за карткою НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 12.10.2021 року, о 21-35 год. на картковий рахунок було зараховано 10100 грн.

Крім того, відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 226 від 18.03.2024 року зарахування коштів в сумі 10100 грн на карту 8387260 від ТОВ «Лінеура Україна» відбулося 12.10.2021 року о 21.35, номер платежу в системі IPAY 114036945.

26.07.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» укладено договір факторингу № 27072023, відповідно до вимог якого ТОВ «Лінеура Україна» передає за плату, а ТОВ «УМ Факторинг» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників між ТОВ «Лінеура Україна» і боржниками.

Згідно з п.п.2.1 Договору факторингу, клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п.п.4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора після підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку.

Відповідно до Витягу від 10.10.2023 року з Реєстру прав вимоги № 1 від 27.07.2023 року до ТОВ «УМ «Факторинг» від ТОВ «Лінеура Українеа» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2463215, боржником за яким є ОСОБА_1 .

Відповідно до статей 1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття ( акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви ( форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( ст.11 Закону України Про електронну комерцію).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір ( оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір ( оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення ( відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 24118,8 грн, оскільки не надано доказів, що відбулася фактично автопролонгація договору відповідно до його умов та позичальника було повідомлено про новий строк кредиту.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 24118 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ум Факторинг" залишити без задоволення, а рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 9 квітня 2024 року в частині відмови у задволенні позовних вимог,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: