КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/4332/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Усковій Я. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 в особі адвоката Дмитрика Івана Івановича та Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року в складі судді Мазура Ю. Ю.,

встановив:

25.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,в якому з урахуванням уточнень від 29.11.2018, просив суд стягнути в солідарному порядку з Державного агентства автомобільних доріг України, назву якого змінено на Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України з 31.01.2023, та Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на його користь матеріальну шкоду в розмірі 432 503,48 грн, моральну шкоду у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 в розмірі 75 957 760 грн, моральну шкоду у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 в розмірі 75 957 760 грн.

Посилався на ті підстави, що ІНФОРМАЦІЯ_2, близько 09 год. 50 хв., по автошляху М-03 сполученням Київ-Харків-Довжанський, під керуванням водія ОСОБА_6 , в напрямку м. Києва рухався автомобіль «Фольксваген-Шаран», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з двома пасажирами. Автомобіль рухався зі швидкістю до 70 км/год. На 138 км + 200 м вказаної автодороги з пошкодженнями дорожнього покриття, при об`їзді з правого боку вибоїни розмірами: шириною 3,55 м, довжиною 3,15 м та глибиною 0,138 м, яка розташовувалася на смузі його руху, водій ОСОБА_6 виїхав на ґрунтове узбіччя, що призвело до заносу автомобіля і втрату водієм керованості з виїздом на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення з автомобілем БМВ-730, реєстраційний знак НОМЕР_2 , з причепом, під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався в напрямку міста Харків. Встановлено, що водій ОСОБА_6 не мав можливості уникнути зіткнення транспортних засобів.

Внаслідок зіткнення транспортних засобів загинули пасажири автомобіля «Фольксваген» - його дружина ОСОБА_5 та їх син ОСОБА_4 .

Як встановлено досудовим та судовим слідством, вказана подія сталася внаслідок протиправних дій виконроба ДРП-3 філії «Лубенської ДЕД» ДП «Полтавський облавтодор» ОСОБА_2 , який не вжив необхідних заходів до своєчасного виявлення та оперативного усунення загрози безпечному руху транспортних засобів, яка полягала у руйнуванні покриття автомобільної дороги, що призвело до пошкодження на ділянці вказаної автомобільної дороги в межах Пирятинського району Полтавської області на 138 км +200 м дорожнього покриття.

Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 5 серпня 2016 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 288 КК України, і засуджений до покарання строком на 3 роки. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Матеріальна шкода, завдана протиправними діями працівника автодорожньої служби полягає у витратах позивача в іноземній валюті, оскільки поховання загиблих здійснювалось у Німеччині.

На поховання ОСОБА_4 позивач витратив 3 296 євро, що на 01.09.2017 становить 100 142,71 грн, а на поховання ОСОБА_5 - 3 536 євро, що на 01.09.2017 становить 107 434, 65 грн. Витрати на поховання кожного із загиблих за єврейським ритуалом склали по 230 євро, що становить 13 976,23 грн. Витрати на пам`ятники обом загиблим склали 6 943 євро, що становить 210 949,89 грн. Загальні витрати на поховання склали 14 235 євро, що становить 432 503, 48 грн.

Внаслідок загибелі сина та дружини позивач зазнав моральної шкоди, яку він оцінює : 2 500 000 євро, що становить 75 957 760 грн, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 ; 2 500 000 євро, що становить 75 957 760 грн, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в розмірі 432 503,48 грн, моральну шкоду у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 в розмірі 75 957 760 грн, а також моральну шкоду у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 в розмірі 75 957 760 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року вказану позовну заяву залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 червня 2019 року ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 22 квітня 2019 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 провадження в справі в частині позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 в розмірі 75 957 760 грн закрито.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08 липня 2021 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 279 646 грн 50 коп., та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн

Стягнуто з Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 279 646 грн 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

24.10.2023 Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 279 646 грн 50 коп. та моральної шкоди в розмірі 500 000 грн, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вказаних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що описова частина рішення не містить узагальнених позицій відповідачів та третьої особи, не вказано в чому полягають заперечення відповідачів проти позову, що свідчить про невідповідність рішення усталеним вимогам до форми та змісту судового рішення.

Виходячи з повного тексту рішення, судом першої інстанції взагалі не прийнято до уваги правової позиції Агентства відновлення, висловленої у відзиві стосовно неналежного визначення Агентства відновлення у процесуальному статусі відповідача за заявленими позовними вимогами, безпідставності заявлених вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди.

У мотивувальній частині рішення не міститься обґрунтованих висновків щодо підстав для солідарного стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди, а також вини Агентства відновлення у заподіяній позивачеві шкоді.

Судом першої інстанцій не проведено аналізу заперечень проти позову, які були подані до суду Агентством відновлення у справі, щодо більшості з доводів наведених на противагу заявлених позивачем. Дані обставини свідчать про неупередженість та необ`єктивність суду першої інстанції при розгляді даної справи та прийняті рішення, а також порушення принципу рівності сторін.

Представником апелянта 17.08.2018 було заявлено клопотання щодо заміни первісного відповідача на належного та виключення апелянта з числа відповідачів, яке розглянуто не було.

Агентство відновлення, як орган управлянні державною власністю створює та ліквідує державні організації - служби відновлення та розвитку інфраструктури в областях, а також призначає на посади та звільняє з посад їх керівників тощо. При цьому нормами законодавства на Агентство відновлення не покладено відповідальність за цивільно-правовими зобов`язаннями вказаних служб, в тому числі щодо відшкодування завданої шкоди.

Для належного та своєчасного виконання завдань по ремонту та належному утриманню автомобільних доріг загального користування в межах областей, Агентством відновлення, як центральним органом виконавчої влади, створено служби відновлення та розвитку інфраструктури в областях, у яких на балансі знаходяться автомобільні дороги загального користування державного значення та які відповідно до положення про служби відновлення та розвитку інфраструктури в областях здійснюють їх утримання.

Для належного та своєчасного виконання завдань по ремонту та належному утриманню автомобільних доріг загального користування в межах Полтавської області створено Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області.

Оскільки відрізок автомобільної дороги значення М-03 «Київ-Харків-Довжанський» на 138 км + 200 м на якій сталося ДТП перебував на момент виникнення ДТП на балансі Служби автомобільних доріг у Полтавській області (перейменовано на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області), яка і здійснює управління та утримання даної автомобільної дороги, Агентство відновлення не є відповідальним за зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої неналежним утриманням даної дороги.

27.10.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитрик І. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року в частині, що стосується суми компенсації перенесених моральних страждань, а саме збільшити розмір моральної шкоди. В решті залишити рішення суду без змін. Стягнути з Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України та Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України " солідарно на користь позивача моральну шкоду в розмірі 23 574 000 грн.

Не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування завданої моральної шкоди по 500 000 грн з кожного відповідача.

Зазначив, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправними діями службової особи відповідача, внаслідок чого він втратив сина. Позивач покладав великі сподівання на сина, вкладав гроші в його вищу освіту, виховання, планував залучити до бізнесу і згодом передати йому всі справи. Позивач очічкував мати онуків, проте позбавлений такої радості у житті, залишилась лише нестепна душевна біль і постійні страждання від втрати близьких людей. Після трагедії відповідачі не висловили навіть співчуття, не допомогли у транспортуванні тіл загиблих до Німеччини, сприяли затягуванню розслідування.

Свої матеріальні витрати і відповідну матеріальну шкоду позивач поніс у валюті Євросоюзу і за цінами, що існують у Німеччині. Спричинену йому моральну шкоду у зв`язку із загибеллю сина позивач також визначає у розумінні такої шкоди, як зазвичай у Німеччині. Тому позивач вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 23 574 000 грн.

04.03.2024 представник Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» - адвокати Ткаченко А. В. та Нестеренко Н. М. через підсистему «Електронний суд» подали відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрика І. І., в якому просять вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Свої доводи обґрунтовують тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження моральних страждань або втрат немайнового характеру, що безпосередньо б знаходилось у причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача. У матеріалах справи відсутні довідки з лікарні, висновки експертів та будь-які інші докази, які б характеризували психічний стан апелянта відразу після дорожньо-транспортної пригоди.

Заявлений розмір моральної шкоди у даній справі спрямований на збагачення позивача. При формуванні розміру позовних вимог позивач виходив не з свого стану, а з розміру потужності відповідача та звичаїв Німеччини, що суперечить загальним принципам права та встановленій вітчизняній та міжнародній судовій практиці.

Звертають увагу, що ДТП сталася на участі джерела підвищеної небезпеки під керуванням ОСОБА_6 , дії якого відповідно до висновків експертиз №4263/8322/8551 від 10 серпня 2011 року та №11416/641 від 30 січня 2015 року, не відповідали вимогам п.п.10.1, 12.1 та 12.3 ПДР України та знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

04.03.2024 Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України через підсистему «Електронний суд» в особі представника Харченка В. М. подало відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрика І. І., в якому просить у задоволенні цієї скарги відмовити повністю.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Дмитрик І. І. апеляційну скаргу позивача підтримав та просив її задовольнити. Проти задоволення апеляційної скарги Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України просив відмовити, посилаючись на її необґрунтованість.

Представник Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України - Юріна О. О. просила апеляційну скаргу відповідача задовольнити, в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрика І. І. підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України - задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 серпня 2016 року (справа № 544/1632/15-к), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 22 листопада 2016 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 288 КК України, і засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_2 від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності.

Як вбачається з копій судових рішень, ОСОБА_2 засуджено за злочин вчинений за таких обставин.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючи виконробом філії «Лубенської ДЕД» ДП «Полтавський облавтодор», за яким згідно із наказом начальника вказаної філії від 03 лютого 2003 року № 4-к був закріплений дорожньо-ремонтний пункт № З автомобільної дороги державного

значення М-03 «Київ - Харків - Довжанський» (І категорії) від 126 км + 700 м до 170 км + 400 м протяжністю 44,3 км та до посадових обов`язків якого входило забезпечення виконання робіт з поточного ремонту, експлуатаційного утримання автомобільних доріг, виконання ремонтно-будівельних робіт та робіт по патрулюванню доріг, виявлення та оперативне усунення загрози безпечному руху транспорту, вжиття термінових заходів для закриття або обмеження руху у разі виникнення умов, що створюють загрозу безпеки руху автотранспорту.

ОСОБА_2 будучи відповідальною особою за утримання автомобільних доріг, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 12, ст. 24 Закону України «Про дорожній рух», п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, ДСТУ 3587 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», не вжив необхідних заходів до своєчасного виявлення та оперативного усунення загрози безпечному руху транспортних засобів, яка полягала у руйнуванні покриття автомобільної дороги, зокрема, до ліквідації окремих вибоїн та колійності в термін не більше 5 діб, закриття або обмеження руху у встановленому порядку, негайного встановлення при неможливості ліквідації вказаних вибоїн у зазначений термін за 150-300 м до небезпечної ділянки тимчасових попереджувальних дорожніх знаків 1.12 «Вибоїна» та введення обмеження максимальної швидкості руху до 50 км/год. за допомогою тимчасового заборонного дорожнього

знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження на ділянці вказаної автомобільної дороги в межах Пирятинського району Полтавської області на 138 км + 200 м дорожнього покриття, а саме: утворення вибоїни глибиною 13,8см, шириною 3,55м та довжиною 3,15м.

Таким чином ОСОБА_2 порушив вимоги вищезазначених нормативно-правових актів та вимоги посадової інструкції виконроба філії «Лубенська ДЕД» ДП «Полтавський облавтодор».

В результаті таких дій ОСОБА_2 водій ОСОБА_6 , керуючи ІНФОРМАЦІЯ_1 о 09 год. 50 хв. технічно справним автомобілем марки «Фольксваген», реєстраційний номер НОМЕР_3 , з двома пасажирами, рухаючись автомобільною дорогою М-03 сполученням «Київ - Харків - Довжанський» в напрямку від м. Харкова до м. Києва із швидкістю до 70 км/год. під час руху на 138 км + 200 м вказаної автодороги, що в межах Пирятинського району, а саме ділянкою дороги з пошкодженнями дорожнього покриття, при об`їзді з правого боку вибоїни розмірами: шириною 3,55 м, довжиною 3,15 м та глибиною 0,138 м, яка розташовувалася на смузі його руху і яку він не мав об`єктивної можливості виявити в процесі руху та відповідно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, виїхав на ґрунтове узбіччя, що призвело до заносу автомобіля і втрату водієм керованості з виїздом на смугу зустрічного руху, та допустив зіткнення із автомобілем «БМВ-730», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом, реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався в напрямку м. Харкова та з моменту виїзду автомобіля «Фольксваген», на зустрічну смугу для руху не мав можливості уникнути зіткнення транспортних засобів. Внаслідок зіткнення транспортних засобів пасажири автомобіля «Фольксваген», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загинули. Окрім того, пасажир автомобіля «БМВ-730»,

р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 28 років.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 49 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 .

На поховання ОСОБА_4 позивачем витрачено 3296 євро, на поховання ОСОБА_5 - 3536 євро, на поховання кожного із загиблих за єврейським ритуалом - по 230 євро, а разом 460 євро, витрати на пам`ятники обом загиблим склали 6943 євро (т. 1 а.с. 32-50).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі статей 1167, 1168, 1172 ЦК України дійшов висновку, що Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України та Дочірнє підприємство «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» є суб`єктами, на які покладено обов`язок відшкодування шкоди, завданої їх працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, в сумі 1 000 000 грн, суд першої інстанції виходив із глибини страждань позивача, принципу розумності та справедливості.

Апеляційний суд не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

Відповідно до ч. 1 статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Судом встановлено, що відповідальною за завдання позивачу шкоди є ОСОБА_2 , який будучи відповідальною особою за утримання автомобільних доріг, порушив вимоги ч. 3 ст. 12, ст. 24 Закону України «Про дорожній рух», п. 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198, ДСТУ 3587 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», та вимоги посадової інструкції виконроба філії «Лубенська ДЕД» ДП «Полтавський облавтодор», що призвело до зіткнення транспортних засобів та загибелі пасажирів автомобіля «Фольксваген», р.н. НОМЕР_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивачем не доведено, що відповідальною особою за завдання шкоди є Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України.

На виконання Указу Президента України від 8 листопада 2001 р. N 1056 "Про заходи щодо підвищення ефективності управління дорожнім господарством України" Кабінетом Міністрів України винесено постанову "Про утворення відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія`Автомобільні дороги України", якою прийнято пропозицію Державної служби автомобільних доріг, погоджену з Міністерством транспорту, Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції, Міністерством фінансів, Фондом державного майна та Антимонопольним комітетом, щодо утворення Державною службою автомобільних доріг відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (Компанія).

Наказом Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2002 року № 156 «Про створення дочірніх підприємств ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» утворено дочірні підприємства Компанії та їх філії на базі реорганізованих державних дорожніх підприємств.

Відповідно до п. 1.1., 3.1, 3.5 Статуту Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", затвердженого наказом Державної служби автомобільних доріг України від 03.04.2009 №138, працівником Лубенської філії якого був ОСОБА_2 , вказане підприємство створене відповідно до наказу Державної служби автомобільних доріг України від 09.04.2022 №156 на власності відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". Підприємство є правонаступником зобов`язань та договорів ліквідованого Полтавського обласного об`єднання державних дорожніх підприємств та реорганізованих дорожніх державних підприємств, які входили до його складу. Підприємство є юридичною особою від дня його державної реєстрації. Підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями згідно з чинним законодавством. Підприємство не відповідає за зобов`язаннями засновника, так само як і засновник не відповідає за зобов`язаннями підприємства.

Вказані обставини свідчать про те, що Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури не було роботодавцем виконроба філії «Лубенська ДЕД» ДП «Полтавський облавтодор» ОСОБА_2 , а тому підстави для покладення на вказану особу відповідальності за завдану майнову і моральну шкоду відсутні.

За таких підстав апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України, що воно не є належним відповідачем по заявленим позовним вимогам.

Отже, визначені судом першої інстанції правові підстави для задоволення цього позову до Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України є помилковими.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України про відшкодування майнової та моральної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи, понесені Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11 694,00 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо позовних вимог до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 11 травня 2021 року (справа №917/777/20) відкрито провадження у справі про банкрутство Дочірнього підприємства "Полтавський облавтодор" відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства ( далі -КУзПБ ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, провадження № 12-160гс19.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, провадження № 14-178цс19, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, провадження № 14-171цс19, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18, провадження № 14-126цс19, та № 289/2210/17, провадження №14-129цс19, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

Відповідно до частини третьої статті 7 КУзПБ матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо спорів, зазначених у частині другій цієї статті, провадження в якій відкрито до або після відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), за ініціативою учасника справи або суду невідкладно, але не пізніше п`яти робочих днів, надсилаються до господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Таким чином, з огляду на положення законодавства України, чинного на момент розгляду справи, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Отже, спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а належить до господарської юрисдикції. При цьому необхідності закриття провадження у цій справі немає, оскільки зазначені дії можуть призвести до створення перешкод позивачу у доступі до правосуддя та унеможливить захист його прав у господарському процесі у повному обсязі з урахуванням визначених строків звернення, встановлених статтею 45 КУзПБ.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року (справа №753/4673/21).

За таких обставин справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про відшкодування майнової та моральної шкоди необхідно передати до Господарського суду Полтавської області, на розгляді якого перебуває справа №917/777/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 377, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дмитрика Івана Івановича задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України про відшкодування майнової та моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Компенсувати понесені Державним агентством відновлення та розвитку інфраструктури України ( ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 11 694,00 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди скасувати.

Матеріали справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», третя особа ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди передати до Господарського суду Полтавської області, на розгляді якого перебуває справа №917/777/20 про банкрутство Дочірнього підприємства «Полтавський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06.12.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук