Номер провадження: 22-ц/813/5780/24
Справа № 522/2500/23
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Держава України в особі Державної казначейської служби України, Одеська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М.,

на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 квітня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів, третя особа без самостійних вимог - Приморська окружна прокуратура м. Одеси

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів.

Позовна заява, з урахуванням уточненої позовної заяви, обґрунтована тим, що ОСОБА_1 з 08.09.2020 року мав статус підозрюваного, а в подальшому обвинуваченого у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

19.08.2020 року йому вручено повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 125 КК України, а 08.09.2020 року вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування.

З 22.09.2020 року по 31.05.2022 року розглядався обвинувальний акт в Приморському районному суді м. Одеси та 31.05.2022 року вироком цього ж суду його визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1700 грн, з яким він не погодився та подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду, яку 09.08.2022 року задоволено частково. Обвинувальний вирок Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року скасовано та закрито кримінальне провадження №0001911 від 24 серпня 2019 року за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 9-1) ч. 1 ст. 284 КПК України - в зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу злочину.

Оскільки провадження по справі закрито по реабілітуючим обставинам, вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконним пред`явленням обвинувачення, незаконним засудженням на підставі Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним и діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" № 266/94-ВР від 01.12.1994 року.

Вважає, що знаходження в статусі підозрюваного, обвинуваченого та підсудного - є тим особливим положенням, що об`єктивно зумовлює наявність моральних страждань у нього, як в особи, яку правоохоронні органи безпідставно звинувачували у злочині.

В результаті зазначених неправомірних дій органів досудового розслідування йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких позоивач зазнав внаслідок незаконного та невмотивованого притягнення до кримінальної відповідальності та подальших процесуальних рішень відносно нього протягом тривалого строку. Такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань. Його непокоять неврози, на тривалий час - 24 місяці, протягом періоду притягнення до кримінальної відповідальності, він вимушено змінив свої життєві плани, багато справ довелося відкласти.

Розмір моральної шкоди просив визначити йому з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ст. 13 Закону № 266/94-ВР).

Згідно наведеного у позові розрахунку позивач виходить з того, що він перебував під слідством та судом з 08.09.2020 року по 09.08.2022 року, а саме 23 місяця, з розрахунку - 6500 грн мінімального розміру заробітної плати (станом на дату вступу рішення в силу) за кожен місяць і це є безумовною підставою для відшкодування йому моральної шкоди в мінімальному розмірі в сумі 149500 грн (23 місяці х 6500 грн =149500 грн).

ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь кошти для відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів в розмірі 149500 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Роздільнянський районний суд Одеської області рішенням від 23 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів, задовольнив.

Стягнув з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 149500 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що наявність ухвали Одеського апеляційного суду Одеської області від 09.08.2022 року про закриття кримінального провадження на підставі пункту п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України надає право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо визначення та обчислення розміру відшкодування шкоди, завданої позивачу суд врахував, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший розмір відшкодування.

Також суд врахував ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 149500 грн (23 повних місяців х 6500 грн).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М.М. просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М.М. посилається на те, що суд першої інстанції дійшов невірного застосування положення статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України.

Також, скаржник зазначає, що закриття судом апеляційної інстанції кримінального провадження відбулося не у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України), відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України), через що висновки суду першої інстанції щодо надання позивачу права на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень вищевказаного закону на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року є помилковим.

Крім того, невірними є висновки суду щодо обчислення моральної шкоди, виходячи із розрахунку 6500 грн мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць, в той час як станом на час розгляду справи положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.06.2024 року відкрито провадження у справі та ОСОБА_1 , Державній казначейській службі України роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, а Приморській окружній прокуратурі м. Одеси - пояснень.

Копію ухвали про відкриття провадження Одеська обласна прокуратура отримала в особистому кабінеті Електронного суду 19.06.2024 року об 11:17 годині, що підтверджується довідкою.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Державна казначейська служба України отримала в особистому кабінеті Електронного суду 19.06.2024 року об 11:17 годині та 27.05.2024 року о 19:15 годині відповідно, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги представник ОСОБА_1 - адвокат Радіонов О.Л. отримав в особистому кабінеті Електронного суду 05.10.2024 року об 11:45 годині, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Приморська окружна прокуратура м. Одеси отримала в особистому кабінеті Електронного суду 19.06.2024 року об 11:17 годині та 27.05.2024 року о 19:15 годині відповідно, що підтверджується довідками.

Від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що відповідно до постанови слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області від 28.08.2019 року, кримінальне провадження № 0001911 відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 2 ч. 2 с. 284 КПК України в зв`язку з відсутністю в діяння складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Щодо розміру моральної шкоди, позивач зазначає, що відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімально дозволеною законом межею, в той час верхня межа не встановлена.

Одеська обласна прокуратура про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінеті 09.10.2024 року о 22:19 годині, що підтверджується довідкою.

Прокурор в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Державна казначейська служба України про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінеті 09.10.2024 року о 22:19 годині, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Радіонов О.Л. в судовому засіданні провив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Приморська окружна прокуратура про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином і в установленому законом порядку, шляхом отримання судової повістки за допомогою підсистеми (модуля) ЄСІТС «Електронний суд» в Електронному кабінеті 09.10.2024 року о 22:19 годині, що підтверджується довідкою.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що наявність ухвали Одеського апеляційного суду Одеської області від 09.08.2022 року про закриття кримінального провадження на підставі пункту п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України надає право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Щодо визначення та обчислення розміру відшкодування шкоди, завданої позивачу суд врахував, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може визначити й більший розмір відшкодування.

Також суд врахував ту обставину, що при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому, враховуючи строк перебування ОСОБА_1 під слідством та судом, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 149500 грн (23 повних місяців х 6500 грн).

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001911 від 24.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, зареєстрованому на підставі заяви від ОСОБА_3 , в якій останній просить вжити заходів до ОСОБА_1 , який 23.08.2019 року спричинив йому тілесні ушкодження.

Підставою реєстрації указаного кримінального провадження слугувала заява ОСОБА_3 від 23.08.2019 року, що надійшла ЧЧ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області, про вжиття заходів до ОСОБА_1 , який 23.08.2019 року спричинив йому тілесні ушкодження.

ОСОБА_1 у період часу з 08.09.2020 року мав статус підозрюваного, а в подальшому обвинуваченого у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

Постановою слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області від 28.08.2019 року кримінальне провадження № 0001911 закрито на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Разом з тим, 11.11.2019 року слідчим СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області винесено постанову про відновлення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

26.11.2019 року слідчим СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області перекваліфіковано кримінальне правопорушення з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України та 19.08.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

08.09.2020 року ОСОБА_1 вручено обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному, провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

Протягом періоду часу з 22.09.2020 по 31.05.2022 року відбувався розгляд обвинувального акту у Приморському районному суді м. Одеси.

31.05.2022 року вироком Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 визнано винуватим в скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1700 гривень. Цивільний позов ОСОБА_3 - задоволено частково.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року, провадження №11 -кп/813/1593/22, справа №522/16308/20 вирок Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року, яким ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень - скасовано. Закрито кримінальне провадження №0001911 від 24 серпня 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 9-1) ч. 1 ст. 284 КПК України -у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2) ч. 1 ст. 284 КПК України.(а.с.51)

14.09.2022 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява про роз`яснення судового рішення у частині вирішення позовної заяви про відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивача ОСОБА_3 , яка розглянута та задоволена ухвалою Одеського апеляційного суду 27.09.2022 року та зазначено, що підстави закриття провадження є реабілітуючими обвинуваченого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких відокремленого посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), зокрема і моральна шкода.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону).

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від 24 квітня 2017 року у справі № 6-2885цс16, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що у період часу з 08.09.2020 року мав статус підозрюваного, а в подальшому обвинуваченого у рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року за ч. 2 ст. 125 КК України.

В результаті зазначених неправомірних дій органів досудового розслідування йому спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок незаконного та невмотивованого притягнення до кримінальної відповідальності та подальших процесуальних рішень відносно нього протягом тривалого строку. Такі обставини негативно вплинули на звичайний життєвий ритм, що позначилося на загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань. Часто проявляються емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, непокоять неврози, які проявляються тривогою, страхом та нездатністю в повній мірі зосередитися на основних питаннях життя. Це все спричинило виникнення пригніченого і безпорадного стану. Тривалий час, протягом періоду притягнення до кримінальної відповідальності, вимушений змінити життєві плани, багато справ довелося відкласти, що спричинило проблеми з оточенням.

Розмір моральної шкоди просив визначити йому з урахуванням обставин справи, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом у розмірі 149500 грн.

Суд першої інстанції виходячи, з вимог розумності і справедливості, враховуючи обставини справи та ступінь страждань позивача, врахувавши негативні наслідки, які продовжувалися для позивача внаслідок тривалого незаконного кримінального переслідування, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, дійшов правильного висновку, про наявність законних підстави для відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу, діями відповідача.

Позивач перебував під досудовим слідством та судом з 08 вересня 2020 року по 09 серпня 2022 року, що становить 23 місяці, і за вказаний період перебував у статусі підозрюваного та обвинуваченого, в судовому порядку був змушений доводити свою невинність, втратив репутацію, що мало для нього негативні наслідки та суттєво вплинуло на його психоемоційний стан, а також вимагало додаткових зусиль для організації його життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», з 01 січня 2024 року встановлено у 2024 році щомісячну мінімальну заробітну плату в сумі 7100 грн.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини справи, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість, та керуючись вимогами розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про визначення моральної шкоди у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати та періоду перебування позивача під слідством та судом).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд, визначаючи розмір моральної шкоди помилково виходив із розрахунку 6500 грн мінімального розміру заробітної плати за кожен місць, оскільки положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 грн, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 7 100 грн.

Визначаючи розмір моральної шкоди у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати суд першої інстанції виходив із мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 6500 грн.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Диспозитивність - один з основних принципів судочинства, на підставі якого особа (зокрема, позивач чи відповідач), самостійно вирішує, чи оскаржувати рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку та в яких межах.

Касаційний суд вже звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23).

Колегія суддів враховує, принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius), оскільки позивачем рішення суду не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції про надання позивачу права на відшкодування моральної шкоди відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року, якою кримінальне провадження № 0001911 закрито на підставі п. 9-1) ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2) ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто закриття судом апеляційної інстанції кримінального провадження відбулося не у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення (п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України), відсутності у діянні складу кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України), не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримання (п. 3 ч. 1ст. 284 КПК України) є безпідставними.

Судом першої інстанції надано належну оцінку зазначеним доводам скаржника щодо закриття кримінального провадження по нереабілітуючим обставинам.

В ухвалі Одеського апеляційного суду від 09.08.2022 року зазначено, що суд першої інстанції, маючи не скасовану постанову слідчого про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 284 КПК України, не постановив ухвалу про закриття кримінального провадження на підставі ч. 7 ст. 284 КПК України, а ухвалив обвинувальний вирок відносно ОСОБА_1 .Слідчим суддею та прокурором постанова про закриття кримінального провадження від 28.08.2019 року не скасовувалась, що свідчить про те, що, на теперішній час у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0001911 від 24.08.2019 року, наявна постанова про закриття кримінального провадження, що, відповідно до вимог п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження апеляційним судом з підстав, передбачених п. 2, ч. 1 ст. 284 КПК України.

Одеський апеляційний суд в ухвалі від 27.09.2022 року зазначив, що 09 серпня 2022 року Одеський апеляційний суд своєю ухвалою скасував вирок Приморського районного суду м. Одеси від 31 травня 2022 року відносно ОСОБА_1 та закрив кримінальне провадження відносно нього на підставі п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з існуванням не скасованої постанови слідчого про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, що є реабілітуючою підставою.

Частиною 3 ст. 129 КПК України встановлено, що у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду. За таких обставин апеляційний суд роз`яснює, що у даному випадку цивільний позов ОСОБА_3 по суті не вирішується, а залишається без розгляду.»

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, шо наявність ухвали Одеського апеляційного суду Одеської області від 09.08.2022 року про закриття кримінального провадження на підставі пункту п. 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК України надає право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди в розмірах і порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М. залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова