Справа № 766/5680/21
Провадження № 2/0182/3496/2024
31.10.2024 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька -Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Нікопольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів, -
В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява позовом Нікопольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року дану позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що відповідає вимогам ст.279 ЦПК України, та відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву.
Відповідача про розгляд справи неодноразово було повідомлено належним чином, однак, листи або поштові повідомлення станом на 31 жовтня 2024 року про отримання чи неотримання поштової кореспонденції відповідачем до суду не надходили. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач про розгляд справи не лише повідомлявся належним чином, а й про наявність справи в суді йому було достеменно відомо, оскільки представником позивача під час розгляду справи було уточнено позовні вимоги, а також надано додаткові пояснення з приводу заявлених позовних вимог, які стороною позивача, у відповідності до вимог чинного законодавства, були направлені за останньою відомою адресою місця проживання та перебування відповідача по справі. При цьому, відповідач, отримавши відповідні документи, нехтуючи наділеним йому правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористався та будь-які заяви чи клопотання на адресу суду не надав. Тому, з урахуванням вищевикладених обставин, суддя вважає, що відповідач є такою особою, яка належним чином повідомлена про розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно дост.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених цим Кодексом випадках.
Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у статті 120 Земельного кодексу України.
Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.
Відповідно до ч.2 ст.120 ЗК України (у редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем), якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п.«е» ч.1ст.141 ЗК України).
Як вбачається з матеріалів справи, Нікопольською міською радою на адресу ОСОБА_1 було направлено претензію від 15 лютого 2021 року, яка стороною відповідача була проігнорована та заборгованість сплачена не була.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Як встановлено судом, відповідач користувався земельною ділянкою без укладання договору оренди.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.
Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто, відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.
За змістом статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть, якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач з 2018 року по 2019 рік свідомо порушує вимоги чинного законодавства та не вносить відповідну оплати за землю, як цього вимагає ст.206 ЗК України, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, виходячи з розрахунку, яка відповідачем не оспорена, 2 026,16 грн. х 11 = 22 287,76 грн. (сума за 11 днів квітня 2018 року); 2 026,16 грн. х 16 = 32 418,56 грн. (сума за 16 днів січня 2019 року); 60 784,67 грн. х 8 = 486 277,36 грн. (сума за 8 місяців з травня по грудень 2018 року); 486 277,36 грн. + 22 287,76 грн. + 32 418,56 грн. = 540 983 грн. 68 коп.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, фактично збільшив свої доходи, а позивач (потерпілий) втратив належне йому майно (кошти від орендної плати). Розрахунок доходу відповідача як розміру плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, що нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування узгоджується з приписами Закону України «Про оцінку земель».
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що правильність розрахунків позивача підтверджується наявним в матеріалах справи листом державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 18 лютого 2019 року та листом, а тому сумніву, щодо вищевказаної суми боргу, у суду не виникає (а.с.11)
Отже, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що відповідач в добровільному порядку сплатити борг не бажає, суд приходить до висновку, що сума боргу в розмірі 540 983 грн. 68 коп. підлягає примусовому стягненню.
Також, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 8 114 грн. 76 коп., сплачений останнім при подачі позову (а.с.17).
Керуючись ст.120, 141, 152, 206 ЗК України, 1212-1214 ЦК України, ст.2-5, 9-10, 12, 28, 131, 141, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Нікопольської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь Нікопольської міської ради (код ЄДРПОУ 37338501) безпідставно збережені кошти у розмірі 540 983 грн. (п`ятсот сорок тисяч дев`ятсот вісімдесят три грн.) 68 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), на користь Нікопольської міської ради (код ЄДРПОУ 37338501) судовий збір в розмірі 8 114 грн. (вісім тисяч сто чотирнадцять грн.) 76 коп., сплачений останнім при подачі позову до суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал