Справа № 353/642/24
Провадження № 2/353/297/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіної У.Ю.

участю: cекретаря судового засідання - Мороз М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області, про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

20.06.2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області про зняття арешту з майна. Зокрема просила зобов`язати відповідача зняти арешт з земельних ділянок площами 1,2031 га (кадастровий номер: :04:011:0078) та 1,2241 га (кадастровий номер: :04:011:0105), який було накладено в межах виконавчого провадження, на підставі постанови ВДВС Тлумацького РУЮ від 23.10.2008 року, на все нерухоме майно боржника ОСОБА_3 . Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її мати ОСОБА_3 померла. В нотаріальному порядку позивачці, яка також діє як опікун в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , та як представник по довіреності в інтересах ОСОБА_2 , було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що накладено арешт на все майно спадкодавця. Вказані обставини позбавляють її можливості оформити спадщину на спадкове майно.

24.06.2024 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву було залишено без руху, надано термін для усунення недоліків.

04.07.2024 року позивачка подала до суду заяву, з якої вбачалось, що недоліки позовної заяви, на які посилався суд у своїй ухвалі, усунуто не було.

Однак, з метою забезпечення доступу до правосуддя, ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.07.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2024 року було задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Боднарука В.В., а саме: вирішено провести заміну первісного відповідача - Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області на належного відповідача ОСОБА_2 та залучити Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

18.11.2024 року представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Боднарук В.В. подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в т.ч. уточнив вимоги, викладені в клопотанні про заміну відповідача та залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, а саме: просив зняти арешт з земельних ділянок площами 1,2031 га (кадастровий номер: :04:011:0078) та 1,2241 га (кадастровий номер: :04:011:0105), який було накладено в межах виконавчого провадження, на підставі постанови ВДВС Тлумацького РУЮ від 23.10.2008 року, реєстраційний номер обтяження 8105572, на все нерухоме майно боржника ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні АА № 457294 від 23.10.2008 року. Судові витрати просив покласти на відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 25.11.2024 року було закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Боднарук В.В. в судове засідання не з`явились, однак представник позивачки подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просив його задовольнити та розгляд справи провести без їх участі. Щодо заочного розгляду справи не заперечили.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачкою та її представником подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 044822 від 03.04.2002 року, виданого на підставі рішення Озерянської сільської Ради народних депутатів VІІ сесії 2 скликання від 13.03.2000 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належали земельні ділянки загальною площею 2,43 га, призначені для ведення товарного виробництва, розташовані на території Озерянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 26).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

ОСОБА_1 (позивачка/донька спадкодавця) (копія свідоцтва про народження, а.с. 6, копія свідоцтва про шлюб, а.с. 7), яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія рішення виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 12.10.2021 року № 285 про встановлення опіки над дитиною сиротою, а.с. 119), та в інтересах ОСОБА_2 (відповідач), з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в т.ч. на вищевказані земельні ділянки. Однак в нотаріальному порядку ОСОБА_1 (позивачка), неповнолітній ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (відповідач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, у зв`язку з тим, що на все майно спадкодавця накладено арешт, що підтверджується копією постанови приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. (а.с. 10).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.01.2024 року встановлено, що на підставі постанови ВДВС Тлумацького РУЮ від 23.10.2008 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_3 у виконавчому провадженні АА № 457294 від 23.10.2008 року, про що 23.10.2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відповідні відомості за реєстраційним номером обтяження 8105572 (а.с. 11-12).

У відповіді № 92379 від 14.03.2024 року Івано-Франківський відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (третя особа), який є правонаступником ВДВС Тлумацького РУЮ, повідомив, що на примусовому виконанні у відділі ДВС, згідно даних АСВП, не перебували виконавчі провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , на майно якої зареєстровано обтяження згідно постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження АА457294 від 23.10.2008 року. У зв`язку з відсутністю виконавчого провадження АА № 457294 відділ ДВС не може зняти арешт, який був зареєстрований 23.10.2008 року за № 8105572 (а.с. 9).

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок звернення стягнення на грошові кошти та інше майно боржника, арешт та вилучення майна боржника визначено Роздідом VII Закону України «Про виконавче провадження, зокрема ч. 1 ст. 48 вищевказаного закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

При цьому, відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, вимоги сторони виконавчого провадження про звільнення майна з-під арешту розглядається в порядку, передбаченому для розгляду скарг на дії виконавця. Інші особи, які не є учасниками виконавчого провадження та є власниками або володільцями майна, можуть заявити свої вимоги про звільнення майна з-під арешту в порядку позовного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності.

Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім цього, ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Через те, що позивачці не видано свідоцтво про право власності на спадкове майно, вона не набуває прав власника, належного їй майна.

Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Статтею 391 цього ж Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Ураховуючи, що нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав наявності заборони відчуження на спадкове майно, позивачка набула право звернення до суду з позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна.

Як встановлено судом, накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 в межах виконавчого провадження АА № 457294 порушує право позивачки на спадкування та унеможливлює реалізувати в повному обсязі своє право власності на спадкування спірних земельних ділянок. Оскільки у відділі ДВС відсутні дані про виконавче провадження АА № 457294, в межах якого накладено арешт на майно, арешт накладений на майно боржника знято не було, а позивачка не являється боржником у вказаному виконавчому провадженні, суд вважає, що є достатні підстави для зняття арешту з спірних земельних ділянок, належних спадкодавцю ОСОБА_3 , накладеного на підставі постанови ВДВС Тлумацького РУЮ від 23.10.2008 року, у виконавчому провадженні АА № 457294 від 23.10.2008 року, реєстраційний номер обтяження 8105572.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту права, яке вважає порушеним та зобов`язаний довести обставини, на які посилається, правову та фактичну підставу своїх вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з вищевикладеного та того, що відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позовну заяву та жодних письмових чи електронних доказів суду не надав, а також представник третьої особи не надав суду жодних письмових пояснень щодо позову, суд, оцінивши докази, які містяться у матеріалах справи, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що в ході розгляду справи доведені ті обставини, на які позивачка та її представник посилались як на підстави позовних вимог, враховуючи відсутність на примусовому виконанні виконавчих проваджень стороною у яких була спадкодавець ОСОБА_3 та є позивачка, а захист прав позивачки у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та неможливість в інший спосіб, крім звернення позивачкою до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності, суд вважає, що права останньої підлягають захисту шляхом зняття арешту з майна, накладеного постановою ВДВС, а тому позовні вимоги є підставними та позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 1211,20 грн.

З долученої до позовної заяви квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 182 від 19.04.2024 року вбачається, що позивачкою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 1209,20 грн. (а.с. 13).

У зв`язку з цим з позивачки слід стягнути на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 2,0 грн.

Також при такому вирішенні позову, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_1 понесені нею документально підтверджені судові витрати, а саме по сплаті судового збору в загальному розмірі 1211,20 грн.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 316-319, 321, 328, 391, 1216, 1218, 1231, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 18, 40, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись керуючись ст. ст. 12, 13, 16, 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме: з земельної ділянки площею 1,2031 га (кадастровий номер :04:011:0078) та земельної ділянки площею 1,2241 га (кадастровий номер :04:007:0105), призначених для ведення товарного виробництва, розташованих на території Озерянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, який накладений постановою ВДВС Тлумацького РУЮ від 23.10.2008 року про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, а саме на все нерухоме майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні АА № 457294 від 23.10.2008 року, про що 23.10.2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості за реєстраційним номером обтяження 8105572.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь Державної судової адміністрації України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); р/р UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) 2 (дві) гривні 00 копійок недоплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , - 1211,20 грн. (одну тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок судових витрат понесених позивачкою по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. ЛУКОВКІНА