КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8632/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Євграфова Є. П. (суддя-доповідач), Желепа О. В., Мазурик О. Ф.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Терехової Дар`ї Юріївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 04 серпня 2022 року

у цивільній справі №752/4039/22Голосіївськогорайонного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства страхова компанія «Інтер-поліс»

про стягнення страхового відшкодування

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Терехова М. С. звернувся в суд із позовом до відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс», в якому просив суд стягнути із відповідача страхове відшкодування в сумі 84 703,22 грн, інфляційні втрати в сумі 4 054,10 грн, три відсотки річних в сумі 1 629,09 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначав, що 18.11.2020 року о 19-20 год. в м. Києві по вул. В. Васильківській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. В результаті пригоди був пошкоджений належний позивачу автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 . Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» на підставі полісу № АО2968110. Позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши до заяви висновок експертного дослідження від 02.12.2020 року, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 84 703,22 грн. Однак, відповідач листом від 05.07.2021 року відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на те, що на вимогу оцінювача автомобіль не було надано для огляду.

З огляду на наведене позивач вважав, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, не направив свого представника на місце настання страхового випадку та/або місцезнаходження автомобіля, а відтак має сплатити на користь позивача розмір страхового відшкодування в сумі 84 703,22 грн, інфляційні втрати в сумі 4054,10 грн., та три відсотки річних в сумі 1 629,09 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «Інтер-Поліс» про стягнення страхового відшкодування, відмолено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Терехова Д.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апелянт вказувала що саме в результаті дій відповідача не було проведено огляд транспортного засобу. Проведення незалежної оцінки, не прийняту судом першої інстанції, була здійснена з метою фіксації ушкоджень автомобіля, для розуміння вартості заподіяного збитку та на випадок протиправної поведінки відповідача, яка знайшла своє місце.

У поданому відзиві ПрАТ СК «Інтер-поліс», посилаючись на безпідставність доводів скаржника, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позовуменше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги на рішення суду від 04 серпня 2022 р. в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету відповідача, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення відповідачу ПрАТ «Страхова компанія «Інтер-Поліс» та представнику скаржника - Тереховій Д. Ю .

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.11.2020 року о 19-20 год. в м. Києві по вул. В. Васильківській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача.

В результаті пригоди був пошкоджений належний позивачу автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 03.02.2021 року, ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» на підставі полісу № АО2968110.

19.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

30.11.2020 року ОСОБА_1 було направлено електронне повідомлення про проведення огляду автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 та необхідності надати зазначений автомобіль для огляду на 04.12.2020 року о 08-30 год.

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 04.12.2020 року, автомобіль «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 для огляду надано не було, провести незалежну оцінку неможливо, в зв`язку з відсутність об`єкта оцінки.

07.04.2021 року позивач через свого представника звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, долучивши до заяви висновок експертного авто товарознавчого дослідження, складеного судовим експертом Ковалем І.М. від 02.12.2020 року, відповідно до якого вартість ремонту пошкодженого автомобіля становить 84 703,22 грн.

Відповідно до листа від 05.07.2021 року, ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» відмовив позивачу у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на те, що на вимогу залученого страховиком оцінювача ФОП ОСОБА_4 позивачем у визначену дату та час не було надано для огляду пошкоджений автомобіль для огляду, що унеможливило визначення заподіяного розміру шкоду, та є підставою для відмови у виплаті відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ненадання позивачем в призначену дату та час автомобіля на огляд зумовило неможливість проведення представником відповідача оцінки завданих збитків, що є порушенням п. 33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV) щодо обов`язку власника пошкодженого майна забезпечити призначеному страховиком представнику можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортного засобу). Позивач без наявності передбачених законом підстав та не дочекавшись встановлених законом строків, із власної ініціативи самостійно обрав експерта для визначення розміру шкоди, що є порушенням встановлених вимог закону. З огляду на наведене суд дійшов висновку, що позивач порушив порядок отримання страхового відшкодування, що призвело до неможливості призначення страховиком розміру завданої шкоди.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом № 1961-IV.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Праву потерпілого на відшкодування заподіяної шкоди кореспондує обов`язок страховика (страхової компанії) здійснити його відшкодування, який виникає на підставі настання страхового випадку - ДТП.

Зазначений закон встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.

Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до цього Закону та статті 13 ЦК Українисторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин.

Зміст суб`єктивного цивільного права становлять такі юридичні правомочності, як реалізація особою права на дії; можливість вимагати певної поведінки від інших; можливість захисту порушеного права в юрисдикційному порядку (зокрема, у досудовому та судовому порядку).

Під здійсненням цивільного права слід розуміти реалізацію тих можливостей, які становлять зміст суб`єктивного цивільного права. Здійснення цивільного права відбувається шляхом вчинення фактичних та юридичних дій, що свідчить по свободу поведінки учасників цивільних правовідносин при реалізації своїх прав та обов`язків на власний розсуд.

У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що Закон № 1961-IV з огляду на принцип добросовісності визначає, що якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом № 1961-IV обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Разом з тим у порушення принципу пропорційності законом не встановлено механізму захисту права осіб (поновлення права), які добросовісно виконують покладені на них обов`язки, якщо шкода не відшкодована не з їхньої вини. Тому тлумачення права щодо відшкодування шкоди за наслідками страхового випадку за Законом № 1961-IV, має здійснюватися з огляду на добросовісне виконання зобов`язань та поведінки всіх учасників (добросовісна чи недобросовісна поведінка/дії) та пропорційність інтересів усіх учасників цих правовідносин.

Матеріали справи свідчать, що 19 листопада 2020 року позивач звернувся із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, тобто у строк встановлений Законом. Відповідно до ст. 34 Закону відповідач-страховик протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, мав розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування, а також протягом 10 робочих днів направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Вказуючи на невиконання позивачем як власником пошкодженого майна обов`язку забезпечити призначеному страховиком представнику можливості провести огляд пошкодженого майна (транспортного засобу), суд першої інстанції не звернув уваги, що призначений відповідачем експерт-оцінювач був направлений на огляд за адресою АДРЕСА_1 , що не є а ні місцем настання страхового випадку ( АДРЕСА_2 ), а ні місцезнаходженням пошкодженого транспортного засобу (проживання позивача за адресою АДРЕСА_3 ).

Відповідно до п. 33.1 ст. 33-1Закону № 1961-IV особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язана сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Звертаючись із позовом, позивач долучив Висновок №493/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, що складений 02 грудня 2020 року на замовлення позивача ОСОБА_1 за договором від 24 листопада 2020 року про проведення автотоварознавчого дослідження КТЗ, до якого додано рекомендоване електронне повідомлення від 24 листопада 2020 року про проведення огляду належного позивачу транспортного засобу 26 листопада 2020 року, що адресовано відповідачу СК Інтерполіс, Володимирська, 69 й вручене йому у відділенні поштового зв`язку 25 листопада 2020 року (а.с 28-29).

Отже позивач вчинив дії для встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру. Із 19 листопада 2020 року страхова компанія обізнана щодо факту ДТП, її учасників та наслідків, за місцем знаходження транспортного засобу запропонованого позивачем-потерпілим представника (працівника, експерта) у продовж 10 днів не направила. Отже, позивач, діючи добросовісно, здійснив розумні заходи для отримання відшкодування за рахунок страховика.

Обставин невиконання позивачем, своїх обов`язків, визначених Законом, що могли призвести до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, не встановлено, з огляду на що, відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконною.

Відповідно до висновку №493/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 02 грудня 2020 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_2 становить 84 703,22 грн.

Отже з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 84 703,22 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення страхового відшкодування з урахування інфляційної складової та трьох процентів річних, колегія суддів зазначає наступне.

У частині першій статті 509 ЦК України зобов`язання визначено як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора при цьому згідно із частиною другою статті 625 ЦК України виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.

Здійснений позивачем розрахунок є обґрунтованим, а отже із відповідача підлягають стягненню 3% річних за період з 05.07.2021 року (подання заяви про виплату страхового відшкодування) до 23.02.2022 року (звернення до суду із позовом) у розмірі 1629, 09 грн, та інфляційні втрати у розмірі 4054,10 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження, адже неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, спричинило неправильне вирішення спору. З огляду на наведене, судове рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» 84 703,22 грн страхового відшкодування, 4054,10 грн інфляційних втрат, 1629,09 трьох відсотків річних.

В порядку ст. 141 ЦПК України також з відповідача підлягають стягненню на корить позивача 1002,4 грн судового збору за подання позову та 1488,60 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Терехової Дар`ї Юріївни, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Голосіївський районний суд м. Києва від 04.08.2022 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 84 703,22 грн страхового відшкодування, 4054,10 грн інфляційних втрат, 1629,09 трьох відсотків річних.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 2491,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: Є. П. Євграфова

О. В. Желепа

О. Ф. Мазурик