Провадження № 2-о/127/852/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю заявниці ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань 200 метрів до місця перебування ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із заявницею та контактувати із заявницею особисто і через третіх осіб.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є співвласницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та братами і сестрами. З травня 2023 року мати заявниці почала проживати у цивільному шлюбі з громадянином ОСОБА_2 , який вселився в вищезазначене домоволодіння без її згоди, внаслідок чого її життя докорінно змінилося в гіршу сторону. Влітку 2023 року співмешканець її матері ОСОБА_2 почав чинити психологічний тиск на неї, який проявлявся у образах нецензурною лексикою, намагався спричинити тілесні ушкодження від яких її унебезпечувала мати, постійно наголошував на тому, що їй необхідно виселятися з її власності, одружуватися та вибиратися до майбутнього чоловіка, окрім цього, приходив додому у стані алкогольного сп`яніння, а також мали місце випадки, коли він ломився в двері. В результаті такого безпрецедентного тиску заявниця була вимушена 10.09.2023 звернутися до відділу поліції за вчинення стосовно неї домашнього насильства психологічного характеру, в результаті чого ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, з отриманням термінового заборонного припису (на 9 діб), який передбачав: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Однак, кривдник ігнорував даний заборонний припис і продовжував вчиняти домашнє насильство стосовно заявниці, що примусило її повторно, а саме 19.11.2023 та 21.06.2024 звертатися до відділу поліції і ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства психологічного та фізичного характеру відносно його падчерки за ч. 1 та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, з видачами двох термінових заборонних приписів з заходами у вигляді: заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (на 3 доби та 5 діб). Через постійні протиправні дії з боку кривдника, заявниця змушена була звернутися до лікаря-невролога, оскільки у неї має місце порушення сну та постійно сняться кошмари, в результаті чого згодом їй видали направлення до психіатра, внаслідок чого вона змушена приймати лікарські препарати, на які були видані рецепти. Таким чином, заявниця вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 , а тому з метою убезпечення себе з боку ОСОБА_2 просила видати обмежувальний припис.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 вимоги заяви підтримали, просила заяву задоволити, надала суду пояснення аналогічні змісту заяви. З метою забезпечення власної безпеки, ОСОБА_1 просила суд видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , який чинить щодо неї сімейне насильство. Суду пояснила, що вона боїться ОСОБА_2 , внаслідок його протиправних дій, вона почала погано спати, нервувати, багато плакати та змушена була покинути свій дім і свою родину та переїхати проживати окремо від них в квартиру.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги заяви визнав. Суду пояснив, що дійсно з травня 2023 він проживає однією сім`єю з ОСОБА_3 та вселився до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У нього з ОСОБА_1 неодноразово виникали конфлікти, внаслідок чого він неодноразово висловлювався нецензурною лайкою на її адресу, були випадки, що він її штовхав, однак вважає, що це було це ненавмисно, оскільки він захищав свою дружину. На даний час ОСОБА_1 проживає окремо, тому він з нею взагалі не спілкується.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її донькою, а ОСОБА_2 є її співмешканцем. Вона з її дітьми, в тому числі, з ОСОБА_1 є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З травня 2023 року ОСОБА_3 почала проживати з ОСОБА_2 у вказаному будинковолодінні як чоловік та дружина. Між її донькою ОСОБА_1 та її співмешканцем ОСОБА_2 неодноразово виникали конфлікти з вини обох. На даний час донька проживає окремо та протягом трьох місяців ні вона, ні її співмешканець не спілкуються з ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення заявниці, заінтересованої особи, свідка, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є співвласниками житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.03.2021 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.04.2021.

У даному будинку постійно проживала заявниця ОСОБА_1 .

З травня 2023 року у вказаному будинковолодінні почав проживати ОСОБА_2 як співмешканець матері заявниці ОСОБА_3 , що не заперечується учасниками справи.

Влітку 2023 року ОСОБА_2 почав чинити психологічний тиск щодо ОСОБА_1 , який проявлявся у образах заявниці нецензурною лексикою, намагався спричинити їй тілесні ушкодження, від яких її унебезпечувала мати, постійно наголошував на тому, що заявниці необхідно виселятися з будинку, одружуватися та вибиратися до майбутнього чоловіка. Крім цього, ОСОБА_2 приходив додому у стані алкогольного сп`яніння, а також мали місце випадки, коли він ломився в двері до заявниці.

10.09.2023 ОСОБА_2 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №173737 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, а саме: 10.09.2023 об 11.20год. гр. ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , вчинив діяння стосовно падчерки ОСОБА_1 , а саме висловлювався нецензурно у присутності малолітнього пасинка ОСОБА_6 . Термін дії термінового заборонного припису стосовно кривдника з 10.09.2023 по 19.09.2023.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення сімейного насильства щодо ОСОБА_1 .

Так, згідно з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2023 (справа №127/29515/23) за вчинення сімейного насильства щодо ОСОБА_1 було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень 00 копійок.

19.11.2023 ОСОБА_2 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №317954 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, а саме: 19.11.2023 року о 17 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 повторно вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно падчериці ОСОБА_1 . Термін дії термінового заборонного припису стосовно кривдника з 19.11.2023 по 22.11.2023.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2023 (справа №127/37210/23) за вчинення сімейного насильства щодо ОСОБА_1 було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 170 гривень 00 копійок.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.11.2023 (справа №127/37213/23) було визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 170 гривень 00 копійок. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАВ №428863 від 19.11.2023 року вбачається, що 19.11.2023 року о 19 год. 30 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 порушив встановлений йому терміновий забороний припис на заборону контактувати з постраждалою особою та повторно вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно падчериці ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 обґрунтовувала вимоги тим, що ОСОБА_2 з червня 2023 року неодноразово вчиняє щодо неї домашнє насильство, у зв`язку з чим є ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства з боку ОСОБА_2 щодо заявниці ОСОБА_1 .

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України»(«Levchuk v. Uкrаіnе», заява №17496/19) зазначено, що: «там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України»(«Irina Smirnova v. Ukrainе»), від 13 жовтня 2016 року №1870/05, пункти 71 та 89). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №161/16344/20 зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи та докази, зокрема, щодо неодноразового притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення сімейного насильства щодо ОСОБА_1 , неодноразове видання органами поліції термінових заборонних приписів ОСОБА_2 у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що зазначені докази підтверджують вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно заявниці ОСОБА_1 у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки на час розгляду цієї заяви наявні судові рішення, котрі набрали законної сили про неодноразове притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення сімейного насильства щодо ОСОБА_1 .

Суд вважає, що неодноразове притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення сімейного насильства щодо ОСОБА_1 визначає ризики продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинники і умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та свідчить про те, що таке домашнє насильство вчинялося ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 систематично.

Отже, заявницею ОСОБА_1 доведено, що вона є особою, яка постраждала від насильства з боку ОСОБА_2 і потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, наявність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявниці, суд дійшов висновку, що наявні підстави для видачі обмежувального припису за заявою ОСОБА_1 .

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 350-5, 350-6, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву задоволити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 і встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 наближатися до ОСОБА_1 , зокрема, на відстань не менше ніж 5 метрів;

- заборонити ОСОБА_2 особисто або через третіх осіб вести листування, телефонні переговори та контактувати з ОСОБА_1 .

Встановити строк дії обмежувального припису 6 (шість) місяців.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомити уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: