ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/5557/24 Провадження 2/636/2087/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Золотоверхої О.О.,

за участю секретаря судового засідання Зіник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Король В.Р. звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на користь позивача суму завданої майнової шкоди у розмірі 76314.50, моральної шкоди у сумі 200000.00 грн. та судові витрати витрати на правничу допомогу у розмірі 32000.00 грн. та сплату судового збору у розмірі 4239.20 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 28.01.2024 о 15:20 год. за адресою: м. Чугуїв, по вул. Харківській водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ЗАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 від чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим позивачу завдано матеріальні збитки. За даним фактом складено стосовно відповідача протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №013873 від 06.02.2024. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2024 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП за вказаними подіями. Внаслідок ДТП транспортному засобу позивача ВАЗ 21110 д.н.з. НОМЕР_2 спричинено механічні пошкодження. Завданий автомобілю збиток становить 69814.50грн. (крім того 5000.00 грн. оплата за оцінку матеріального збитку). Окрім майнової шкоди позивач отримав і моральну шкоду, яка виразилася у тому що внаслідок ДТП з`явилися болі у ПХВ, так як позивач їхав на стаціонарне лікування після мінно-вибухової травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків військової служби. 28.01.2024 позивач потрапив у ДТП, був госпіталізований, проходив лікування до 27.02.2024. В зв`язку з ДТП стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився, крім того він отримав травму колінного суглоба (проходження МРТ 1500.00 грн.). Також зазначено, що позивач позбавлений транспортного засобу, був вимушений користуватися альтернативними можливостями, які були не звичні та некомфортні для нього. Крім того, було зруйновано звичний уклад життя позивача: автомобіль пошкоджено, необхідно шукати майстерню для ремонту, хвилювання за якість ремонту, виникли непередбачені витрати, пов`язані з ремонтом, через що позивач вимушений був позичати кошти у родичів і знайомих. Моральну шкоду позивач оцінює у 200000.00 грн. Крім того, позивач зазнав витрат, пов`язаних із зверненням до суду у розмірі 4239.20 грн. судовий збір, 32000.00 грн. витрати на правничу допомогу.

19.09.2024 відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що вважає суму моральної шкоди у розмірі 200000.00 грн. та суму за послуги з надання правничої допомоги у розмірі 32000.00 грн. безпідставно завищеними. Зазначає, що позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди, яку просить стягнути. Крім того, просив врахувати, що він не працює, має проблеми зі здоров`ям, доходів не отримує, мешкає разом з батьками похилого віку. Щодо розміру витрат на правничу допомогу зазначив, що позивачем не доведено факту отримання правової допомоги, оскільки до позовної заяви не додано акт виконаних робіт. Тому у цій частині просив відмовити.

Представник позивача адвокат Король В.Р. надав до суду відповідь на відзив, згідно якої відзив на позов подано з порушення процесуальних строків, оскільки у відзиві зазначено, що відповідач отримав позов 04.09.2024, проте жодним доказом це не підтверджується. Щодо витрат на правничу допомогу зазначено, що у позові зазначено орієнтовану суму вказаних витрат, докази будуть подані у відповідні строки. Щодо моральної шкоди зазначені фактичні обставини ДТП та посилання на судову практику, в т.ч. практику Європейського суду з прав людини та вказано, що моральна шкода відшкодовується не залежно від майнової шкоди та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник надав заяву, в якій просив проводити розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач в судові засідання на 01.10.2024 та 05.12.2024 не з`явився. Його представник надав заяву, в якій просив розглядати справу за наявними документами та відмовити у задоволенні вимог в частині стягнення моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини.

Згідно копії постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2024 (а.с.59) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наступних обставин: ОСОБА_2 28.01.2024, о 15:20 год. керував автомобілем ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Чугуїв, по вул. Харківська, в районі буд. № 105, не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням, скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобілі пошкоджено, про що складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 013873 від 06.02.2024. В протоколі зазначено, що своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 12.1 ПДР України, і його дії кваліфіковані за ст. 124 КУпАП. Вина ОСОБА_2 підтверджується довідкою Чугуївського РУП про відсутність ознак кримінального правопорушення, рапортом помічника-чергового Чугуївського РУП від 28.01.2024, схемою місця ДТП від 28.01.2024, у якій зафіксовано місце пригоди із зазначенням прив`язки, письмовими поясненнями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які надані при складанні протоколу, довідкою Чугуївського РУП про отримання ОСОБА_4 посвідчення водія та іншими матеріалами справи.

Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №068/02-24, виконаний 28.02.2024 ТОВ «Клевер Ескперт» (а.с.21-57) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 21110, р.н. НОМЕР_2 , становить 69814.50 грн.; вартість відновлювального ремонту на момент проведення дослідження - 10209.86 грн.; ринкова вартість автомобілю до ДТП 69814.50 грн., ринкова вартість автомобіля з урахуванням аварійних пошкоджень 11103.81 грн. В якості додатків до вказаного висновку в матеріалах справи наявні: акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) (а.с.33-34), копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.35) (згідно якого транспортний засіб ВАЗ 21110 д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 ), ремонтна калькуляція №068/02-24 від 28.02.2024 (а.с.36-41) (згідно якої вартість ремонту складає 105209.86 грн., з яких: 67755.93 грн. вартість запчастин, 12430.00 грн. вартість робіт, 75.00 грн. додаткові витрати, 24948.93 грн. фарбування); фотокопії (а.с.42-47), ринкова статистика (а.с.47-55); копія кваліфікаційного свідоцтва оцінювача (а.с.56), копія сертифікату суб`єкта оціночної діяльності (а.с.57)

До суду надано копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №103413 від 27.02.2024 (а.с.60-61), згідно якої в період з 29.01.2024 по 27.02.2024 позивач перебував на лікуванні з діагнозом: спондилозний спондилолістез L5 хребця ІІ ст. Форамінальний стеноз на рівні L5-S1, нестабільність на рівні L5-S1, компресійно-корінцевий синдром S1 зправа, вертеброгенна правобічна люмбоішілгія, забій м`яких тканин правої стопи із частковим пошкодженням передньої таранно-малогомілкової зв`язки, забій правого колінного суглобу, синовіїт, тимчасове порушення функцій поперекового відділу хребта правої нижньої кінцівки. У вказаному документі наявний запис наступного змісту: «зі слів пацієнта 28.01.2024 потрапив у ДТП».

Надано до суду акту №2251 від 03.02.2024 про проходження МРТ (а.с.64), копію протоколу МРТ правого колінного суглоба від 04.02.2024 (а.с.65-66) та квитанція про оплату на суму 1500.00 грн. (а.с.63).

Відповідач надав до суду копії квитанцій від 11.03.2024 на суму 850 .00 грн. та на суму 605.60 грн. (а.с.90) (вказані суми зазначені у резолютивній частині постанови Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2024 про притягнення відповідача до відповідальності за ст.124 КУпАП); копії відомості з ДРФО-ПП про джерела/суми нарахованого доходу станом на 13.09.2024 (а.с.91, відомостей про джерела доходу за І-ІІ квартал 2024 немає), копію довідки №2316 від 13.09.2024 (а.с.91, згідно якої відповідач на обліку в УСЗН Чугуївської міськради не перебуває, соціальних виплат не отримує), копію довідки №612 від 13.09.2024 (а.с.92, згідно якої відповідач перебуває на обліку у центрі зайнятості станом на 13.09.2024), копію довідки №2000-0222-8/163732 від 16.09.2024 (а.с.93, згідно якої відповідач пенсію не отримує), копії медичної довідки №1727 від 31.01.2024 (а.с.94), копію консультативного висновку від 02.02.2024 (а.с.95), копію консультативного висновку спеціаліста №145 від 28.10.2024 (а.с.96), копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №657 від 08.02.2024 (а.с.97) на підтвердження наявності проблем зі здоров`ям.

Сторонами до суду не надано відомостей про страхування їх цивільно-правової відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.ст.55.124 Конституції України та ст. 4 ППК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі-постанова Пленуму), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч. 2 ст.1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається згідно ст. 22 ЦК України відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Ч. 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У п. 4 постанови Пленуму зазначено, що з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

До джерел підвищеної небезпеки відноситься, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з Висновком Великої Палати Верховного Суду, наданим в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (п. 85).

З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред`явлених та підтриманих позивачем вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача призвели до завдання позивачу матеріальних збитків, суд, з урахуванням заявлених позовних вимог, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми матеріальних збитків в розмірі 71314.50 грн. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем до суду не надано докази щодо розміру витрат у сумі 5000.00 грн., пов`язаних з проведенням оцінки завданої транспортному засобу шкоди, а саме за виготовлення висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №068/02-24, виконаний 28.02.2024 ТОВ «Клевер Ескперт».

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За приписами частини першої ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. (п.1 частина друга ст.1167 ЦК).

Вимогами ст.1187 ЦК, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень п.2 постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом-тільки умислу потерпілого.

Суд виходить з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини заподіювача шкоди, при цьому ключовим елементом при визначенні вини чи невинуватості є ступінь дбайливості та обачності деліквента.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. ( STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, g 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.

Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Визначаючи позивачу моральне відшкодування, суд враховує моральні страждання позивача, які зумовлені зміною способу життя, пов`язаного з тимчасовою втратою можливості керувати транспортним засобом, наявністю додаткового стресу, пов`язаного з необхідністю відновлення автомобіля та погіршенням його здоров`я.

Крім того, згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Враховуючи, що в діях відповідача відсутній умисел на вчинення правопорушення, позивачем не доведено, що його моральні страждання оцінюються у вказану у позові суму, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на істотність вимушених у житті позивача змін та розмір моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає справедливою сумою компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача - у розмірі 50000.00 грн.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розміру судових витрат на надання правової допомоги позивач надав копії договорів про надання правової допомоги /юридичних послуг №04042413, №04042414 від 04.04.2024 щодо участі адвоката до одного судового засідання (ціна зазначена у кожному договорі 6000.00 грн.)(а.с.67-71), копію ордеру від 16.07.2024 (а.с.71), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.72), копію посвідчення адвоката (а.с.73), копію акту передачі-приймання документів (згідно якого позивач передав відзив адвокату, а.с.106).

Суд зазначає, що згідно наданих на підтвердження витрат на правничу допомогу доказів, не вбачається зазначений у позові розмір таких витрат, з наступних підстав.

Згідно копій договорів про надання правової допомоги /юридичних послуг №04042413, №04042414 від 04.04.2024, укладених між «Центром правової допомоги» в особі директора Дзісь М.Р. та позивачем, вбачається, що після внесення Замовником передплати у розмірі повної вартості послуг відповідно до п.3.1, 3.2 договору виконавець зобов`язаний приступити до виконання послуг, зазначених у п.1.2 договору. У п.1,2 договору вказано перелік послуг участь адвоката до одного судового засідання. У п.3.1 Договору заначено ціну 6000.00 грн. При цьому жодного засідання за участю адвоката сторони позивача не проводилося (засідання 01.10.2024 було відкладено без фіксування технічними засобами за клопотанням адвоката Король В.Р.; в судове засідання на 05.12.2024 адвокат Король В.Р. надав заяву про розгляд справи без участі позивача). Крім того згідно ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 16.07.2024, ордер видано АЮ «Король і компанія». Зв`язок між представником позивача адвокатом Король В.Р. та «Центром правової допомоги» з наданих документів не прослідковується. Також суд зазначає, що до суду не надано перелік послуг, які надані позивачу у зв`язку з розглядом справи, їх вартості, доказів їх оплати, доказів виконання зазначених послуг.

У зв`язку з чим, у стягненні витрат на правничу допомогу суд вважає за доцільне відмовити.

На підтвердження сплати судового збору у розмірі 4239.20 грн. надано копії квитанцій від 18.07.2024 (а.с.1-2).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 206, 264, 265, 279, 280 ЦПК України, ст. ст. 4,10-13,76-81,263-265,268,273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на відшкодування матеріальної шкоди кошти у розмірі 71314.50 грн. (сімдесят одна тисяча триста чотирнадцять гривень 50 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на відшкодування моральної шкоди кошти у розмірі 50000.00 (п`ятдесят тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 1861.01 грн. (одна тисяча вісімсот шістдесят одна гривня 01 копійка), сплаченого судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.О. Золотоверха