РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Воронкова Д.В.,

за участі

секретаря Каліберди А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, діючи на підставі наказу голови суду № 29 «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10.05.2022 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору застави, скасування обтяження

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначили, що вони є власниками житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2005 № 2-7-2005. У серпні 2021 вони звернулися до нотаріуса з наміром зареєструвати право власності на будинок, проте їм було відмовлено на підставі того, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження на будинок у вигляді заборони відчуження на підставі договору застави. Зі змісту договору застави нерухомого майна від 20.08.2002 вбачається, що він укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 . Останній, в забезпечення своїх зобов`язань, надав у заставу майно, яке знаходилось у його власності спірний житловий будинок, належний йому на підставі договору купівлі продажу від 15.08.2002. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2005 № 2-7-2005 вказаний договір купівлі продажу від 15.08.2002 було визнано недійсним. Просить визнати недійсним договір застави нерухомого майна від 20.08.2002 за реєстром № 57, укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченко А.В., згідно якого в заставу було передано житловий будинок АДРЕСА_1 , скасувати державну реєстрацію обтяження та припинити заборону, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивачі до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду неодноразово повідомлялися належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа, який був належним чином повідомлений про час, місце та спосіб розгляду справи, до судового засідання не з`явився, відомостей про причини неявки суду не повідомив.

У відзиві представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечує з огляду на наступне. Відповідно до укладеного договору №302-08/02 від 14.08.2002 року та додаткової угоди про встановлення кредитного ліміту №31к від 20.08.2002р. ОСОБА_3 і АТ КБ ПриватБанк отримав кредит у розмірі 5000.00 доларів США з кінцевим терміном повернення 26.07.2007. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 20.08.2002 року уклали договір застави нерухомого майна № б/н. Згідно з договором застави, ОСОБА_3 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 84.50, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належало ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2002. Зазначає, що додане до позовної заяви рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2005 по справі № 2-7-2005, яким було визнано недійсним договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна від 15.08.2002, не містить дату набрання законної сили, а тому наявні певні сумніви, щодо обставин, на які посилаються позивачі. Твердження позивачів, що не було отримано їх згоду, як співвласників нерухомого майна при укладанні спірного договору вважає безпідставним, оскільки спірний будинок належав ОСОБА_3 особисто на праві приватної власності, відтак, майнові права у інших осіб були відсутні. Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2005 за позивачами визнано право власності на 1/3 і 2/3 предмету застави. Тобто, право власності за рішенням суду, на яке посилаються позивачі, виникло в них вже після укладання договору, що надало нотаріусу можливість посвідчити угоду. Тому вважає, що договір застави нерухомого майна від 20.08.2002 відповідає вимогам, встановленим ЦК Української РСР і ЗУ Про заставу чинних станом на 20.08.2002р., а обставини, що виникли після укладення договору, не впливають на його дійсність. Крім того, датою укладання договору застави нерухомого майна є 20.08.2007 року; з витягу БТІ м. Слов`янськ вбачається, що датою прийняття рішення про реєстрацію права власності, згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2005 по справі № 2-7-2005, є 14.11.2007, до суду позивачі звернулись лише у жовтні 2021р., тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Просить при вирішенні спору застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, встанови наступне.

14.08.2002 між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № № 308-08/02 про відкриття та обслуговування картрахунку.

20.08.2002 між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», з метою забезпечення виконання ОСОБА_3 договору про обслуговування пластикової картки від 14.08.2002 № 308-08/02, було укладено договір застави нерухомого майна - житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу 15.08.2002 Панченко А.В.

З додаткової угоди № 31к про встановлення кредитного ліміту Visa-Service до договору про відкриття та обслуговування карткового рахунку від 14.08.2002 року від 20.08.2002, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , вбачається, що останньому було встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 доларів США.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2005 № 2-7-2005 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 . Угоду купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладену 15.08.2002 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано недійсною. Визнано право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 у розмірі 1/3 частки житлового будинку та за ОСОБА_1 у розмірі 2/3 частки.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2005 набрало законної сили. Відомостей щодо апеляційного оскарження вищевказаного рішення будь-якою зацікавленою стороною, суду не надано .

Право власності на вказаний житловий будинок у відповідних частках 1/3 та 2/3 було зареєстровано у КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ за ОСОБА_2 та за ОСОБА_1 відповідно, що вбачається з копій відповідних витягів № 16650536 та № 16650703 від 14.11.2007.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Це означає, що його вчинення не є підставою набуття тих прав та обов`язків, на що спрямовано правочин, зокрема, особа не стає власником нерухомого майна, переданого їй за правочином, визнаним недійсним.

На думку суду, визнання правочину недійсним пов`язане з анулюванням майнових наслідків його вчинення і встановленням наслідків, передбачених законом. Тому, належне вирішення цього питання має велике значення не тільки для учасників таких правовідносин, а й для третіх осіб.

Норма ч.1 ст. 216 ЦК України є загальною. Згідно зі статтями 215 і 216 ЦК України суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та має вчинятися у формі, встановленій законом.

Отже, угода купівлі-продажу спірного будинку, яка була укладена 15.08.2002 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , з моменту визнання її недійсною за рішенням суду, не створює юридичних наслідків, а тому, спірний договір застави нерухомого майна, укладений 20.08.2002 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , як власником будинку АДРЕСА_1 , також слід визнати недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що спірний договір застави обмежує право позивачів вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що свідчить про наявність порушеного права, є підставою для його судового захисту та задоволення позовних вимог.

Доводи представника банку про пропуск позивачам строку позовної давності, оскільки з 14.11.2007 останні були обізнані про перебування спірного будинку у заставі, на думку суду, не є слушними, оскільки факт реєстрації права власності на спірний будинок в КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ сам по собі не свідчить про автоматичну обізнаність позивачів. Навпаки, факт успішної реєстрації за позивачами права власності, вказує на відсутність в органах БТІ інформації про будьякі обмеження (заставу) спірного будинку

З копії з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 268941793 від 04.08.2021 вбачається наявна заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2242152, який зареєстровано 01.08.2005 Першої слов`янською державною нотаріальною конторою на підставі договору застави № 3027, 20.08.2002 на будинок АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_3 Архівний № 4198205Donetsk601,архівна дата 21.08.2002, дата виникнення 21.08.2002, № реєстру 3238841, внутр. № F501CC3629F3322A3C3B.

З огляду на зазначене суд вважає, що саме з 04.08.2021 року позивачі дізналися про порушення свого права та звернулися до суду в межах строків позовної давності, що робить клопотання представника банку про застосування по справі строків позовної давності безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги судом були задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 908 грн.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору застави, скасування обтяження задовольнити.

Визнати недійсним договір застави нерухомого майна від 20.08.2002, за реєстром № 57 укладений між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Панченком Андрієм Вікторовичем, згідно з яким в заставу було передано будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати державну реєстрацію обтяження та припинити тип обтяження заборону (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 2242152; зареєстровано 01.08.2005 за № 2242152 реєстратором: Перша слов`янська державна нотаріальна контора; підставі обтяження: договір застави, 3027, 20.08.2002, СНО приватний нотаріус Панченко А.В., об`єкт обтяження: будинок, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Архівний номер: 4198205DONETSK601, архівна дата: 21.08.2002, дата виникнення: 21.08.2002, № реєстру 3238841, внутр. № F501CC3629F3322A3C3B, що міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору по 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок кожному.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду

Донецької області Д.В. Воронков