Провадження №2-о/447/138/24
Справа №447/1779/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Друзюк М.М.

присяжних: Царик М.І.

Шипова Ю.О.

секретар судових засідань Іськів О.І.

розглянувши у судовому засіданні в порядку окремого позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин,

за участі:

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Ільницької М.І.

В С Т А Н О В И В :

Представник заявника ОСОБА_2 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із заявою заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання безвісно відсутнім за особливих обставин.

Свої вимоги заявник обгрунтовує тим, що 12.08.2023 він дізнався, що 08.08.2023 його брат ОСОБА_3 вважається таким, що зник безвісти у межах населеного пункту Білогорівка Луганської області під час виконання бойового завдання та він має право на відстрочку від призиву на військову службу під час мобілізації на підставі п.4 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому просить заяву задоволити, визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 безвісно відсутнім.

Представник заявника адвокат Леонтьєв О.В. у судовому засіданні заяву підтримав та просив таку задовольнити.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні заяви. У поданій заяві зазначила, що заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із вимогою про встановлення факту визнання особи саме зниклою безвісти за особливих обставин, що на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, не є можливим у порядку окремого провадження, оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти регулюється Законом України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та не передбачений нормами Глави 4 Розділу IV ЦПК України.

Для одержання даної відстрочки громадянину ОСОБА_1 необхідно стати на військовий облік, відповідно саме місце військового обліку де даний гр. ОСОБА_1 зможе звернутись за наданням відстрочки..

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників, суд вважає необхідним закрити провадження у справі з наступних підстав.

Згідно з ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов.

Згідно з ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом.

Так, заявник просить суд визнати його брата безвісно відсутнім за особливих обставин.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місцезнаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер.

Відповідно до ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місті її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

При визнані фізичної особи безвісно відсутньою настають правові наслідки, визначені ст. 44 ЦК України.

Відповідно до ст. 306 ЦПК України, у заяві, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи.

Таким чином, з аналізу вказаних правових норм, для визнання фізичної особи безвісно відсутньою слід встановити кілька юридичних фактів у їх сукупності, а саме: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами та вжитими заходами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи; 4) визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними.

Разом з тим, сама по собі тривала відсутність особи за місцем проживання або реєстрації не може бути підставою для визнання такої особи безвісно відсутньою, оскільки безвісна відсутність є засвідчений у судовому порядку факт довготривалої відсутності фізичної особи в місці свого проживання, якщо не вдалося встановити місця її перебування.

За своїм змістом стаття 43 ЦК України передбачає з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, тому мають бути вжитті всі заходи для з`ясування обставин зникнення особи, заходи щодо її розшуку.

Процес розшуку безвісно відсутніх осіб регулюється такими нормативно-правовими актами законодавчого рівня, як Кримінальний кодекс України,Кримінальний процесуальний кодекс України, Закони України «Про Національну поліцію» та «Про оперативну-розшукову діяльність».

Законом України «Про Національну поліцію» визначено, що одним із повноважень поліції є розшук безвісно зниклих осіб; початок розшуку безвісно зниклих осіб є підставою для відкриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність», інформація про безвісно зниклу особу є підставою для здійснення оперативно-розшукової діяльності.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» (ЗУ №2505-VІІІ від 27.04.2022), який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Закон № 2505-VIII поширюється на суспільні правовідносини, пов`язані з набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти в умовах збройного конфлікту, у зв`язку з воєнними діями, заворушеннями всередині держави, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, іншими подіями, що можуть спричинити масову загибель людей, а також осіб, зниклих безвісти за будь-яких інших обставин.

Статтею 1 Закону № 2505-VIII визначені, зокрема, наступні терміни:

- заявник - особа, яка подала заяву про розшук особи, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування;

- особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук;

- особа, зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, - особа, яка зникла безвісти в зоні збройного конфлікту під час проходження нею військової служби або за будь-яких інших обставин, що підтверджують факт перебування особи у цій зоні;

- особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, заворушеннями всередині держави або у зв`язку з надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру або іншими подіями, що можуть спричинити масову загибель людей.

Згідно з статтею 4 Закону № 2505-VIII:

- особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду (частина перша);

- особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом (частина друга);

- надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством (частина третя);

- якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків (частина четверта).

Частиною другою статті 14 Закону № 2505-VIII встановлено, що внесення відомостей до Реєстру щодо наявності інформації про зникнення особи за особливих обставин або заяви про розшук такої особи та безпосереднього розшуку осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, здійснюється Національною поліцією України.

Отже, у розумінні Закону № 2505-VIII, особа вважається зниклою безвісти з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до розділу 6 наказу Міністерства оборони України "Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України" №280 від 15.09.2022, у разі загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування в нейтральній державі або зникнення безвісти військовослужбовця, командир військової частини зобов`язаний організувати не пізніше наступного після загибелі (смерті), захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти військовослужбовця дня повідомлення засобами зв`язку та письмово керівника районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї (близьких родичів) військовослужбовця, дату і причину його загибелі (смерті), обставини захоплення в полон або заручником, а також інтернування або зникнення безвісти.

Районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки на підставі одержаного сповіщення командира військової частини зобов`язаний протягом семи днів після його отримання вручити сім`ї (близьким родичам) загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця сповіщення сім`ї (додаток 37), а також висловити їм співчуття, проінформувати щодо установлених законодавством пільг, роз`яснити порядок подання документів для призначення пенсії (допомоги) та інших виплат членам сім`ї військовослужбовця.

На виконання вказаних вище приписів, начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено повідомлення - сповіщення сім`ї (близьких родичів) зниклого безвісти №126 від 12.08.2023.

Пунктом 4 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги законодавства України, та те, що заявник звернувся до суду із заявою саме про визнання особи безвісно відсутньою за особливих обставин, суд вважає необхідним на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України закрити провадження у справі, оскільки ця заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.255, 268, 293 ЦПК України, суд

постановив:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин закрити.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Друзюк М. М.

Присяжні: Царик М.І.

Шипов Ю.О.