Провадження №2/523/116/24

РІШЕННЯ

МЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"17" січня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/17562/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує на те, що йому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.08.2019 року на праві спільної часткової власності належить 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є колишньою дружиною позивача. Однак за зазначеною адресою вона не проживає із 2020 року, добровільно з реєстрації не знімається. Оскільки факт реєстрації відповідача за вказаною вищезазначеної адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження майном, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, просить суд задовольнити позовні вимоги, та ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09.10.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. зареєстрованого в реєстрі за № 1816 від 26.08.2019 року.

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 є зареєстрованою колишня дружина позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № Ф3-191724-ф/л від 28.09.2023 року.

Також з відповіді на судовий запит за відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру № 259224 від 05.10.2023 року, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою АДРЕСА_1 чотири роки, а саме з 2020 року.

Даний факт підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом Акту про не проживання та відсутність особистих речей від 25.09.2023 року, складеного ЖБК «Центральний-17», з якого вбачається, що громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно фактично з лютого 2020 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Будь-які особисті речі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вищевказаною адресою - відсутні.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 порушує права ОСОБА_1 , як законного власника свого майна, щодо користування та розпорядження вказаним житлом, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин є належними, допустимими, а в своєї сукупності достатніми для задоволення даного позову, а тому слід визнати відповідача таким, що втратила право на користування вказаним вище житлом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 263, 265, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщеннями, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складання повного тексту судового рішення 17 січня 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер