Номер провадження: 22-ц/813/2728/24
Справа № 946/6234/23
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т.П.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року, постановлену Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області у складі: судді Пащенко Т.П. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який мотивував тим, що 01 серпня 2009 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис за № 363. Від шлюбу сторони мають дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В кінці 2017 року сімейне життя між позивачем та відповідачкою погіршилося, вони перестали проживати однією сім`єю, після чого позивач повернувся проживати за місцем своєї реєстрації АДРЕСА_1 , де він проживає по теперішній час. Відповідачка разом з малолітніми дітьми залишилися проживати у Херсоні за адресою: АДРЕСА_2 . З цього часу сумісне проживання позивача з відповідачкою припинено, подружжя проживають окремо, як наслідок шлюбні відносини між ними повністю припинились та спільне господарство не ведеться. Відповідачка також згодна розірвати шлюб.

Після повномасштабного російського військового вторгнення в Україну та введення 24 лютого 2022 року воєнного стану на всій території держави відповідачка разом з дітьми була вимушена евакуюватися з Херсону до Німеччини, де з 27 грудня 2022 року отримали право на тимчасове проживання і проживають по теперішній час.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року матеріали цивільної справи № 946/6234/23 (провадження № 2/946/298623) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направлено до Херсонського міського суду Херсонської області за підсудністю.

Передаючи справу за підсудністю до вказаного суду, суд із посиланням на вимоги ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 28, п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України виходив з того, що зареєстроване місце проживання відповідачки є: АДРЕСА_3 , позивач не надав суду доказів, що відповідачка зареєстрована у м. Ізмаїлі (Ізмаїльському районі) Одеської області, також, позивач не надав доказів, що існує домовленість подружжя щодо розгляду справи в Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області, тому дана цивільна справа не підсудна Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області та має бути направлена до Херсонського міського суду Херсонської області за підсудністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду, а справу направити на розгляд до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, посилаючись на порушення норм процесуального права. Вказує на те, що суд не звернув уваги на те, що при поданні позову позивачем були виконані вимоги частини другої статті 28 ЦПК України, а саме: у позові вказано, що відповідачка та позивач дійшли згоди щодо розгляду справи за позовом про розірвання шлюбу за реєстрованим місцем проживання позивача, оскільки відповідачка добровільна передала позивачу власні документи та документи дітей, що свідчить про наявність згоди.

Крім того, у позивача немає можливості звернутися з позовом до відповідачки за її місцем проживання, оскільки відповідачка більше року знаходиться у Німеччині у місті Мангдебург, що підтверджено відповідними документами, які відповідачка надала позивачу для можливості пред`явлення позову про розірвання шлюбу зареєстрованим місцем проживання позивача, що також підтверджує її згоду.

Отже, передача справи до Херсонського міського суду порушає правила не тільки ч. 2 ст. 28 ЦПК, але і ст. 27 ЦПК України, тому що на час пред`явлення позову ні позивач, ні відповідачка не проживають на території Херсонської області.

Відзив у визначений судом строк не надійшов, оскільки поданий засобами електронної пошти 16 січня 2024 року відзив на апеляційну скаргу від імені ОСОБА_2 не скріплений електронним цифровим підписом вказаної особи, відсутні відомості щодо наявності/відсутності у відповідачки електронного кабінету в підсистемі "Електронний суд", без чого неможливо ідентифікувати особу, що у відповідності до вимог ст. 43, 14, 183 ЦПК України має наслідком повернення відзиву без розгляду особі, яка її подала.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у серпні 2023 року до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивачем у позовній заяві вказано, що останнє відоме місце реєстрації відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : АДРЕСА_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_5 .

На обґрунтування підсудності (територіальної юрисдикції) позову Ізмаїльському міськрайонному суду Одеської області позивач посилався на положення частини другої статті 28 ЦПК України, а саме що позов подано за місцем проживання позивача, оскільки ОСОБА_2 не заперечується відносно розгляду позову за місцем проживання позивача.

Переглядаючи ухвалу суду про передачу матеріалів цивільної справи за підсудністю до відповідного суду за місцем реєстрації відповідачки за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською комісією на 86-му пленарному засіданні, місто Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК Україниучасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі, якщона його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Отже, цивільне судочинство це комплексна система інститутів, стадій, процесуальних проваджень, в яких процедури, процесуальні дії повинні вчинятися за чітко визначеною процесуальною формою і які не мають суперечити одна одній. І лише все це разом взяте буде визначати певний уніфікований стандарт правосуддя.

Процесуальний документ має відповідати: 1) формі і змісту, передбаченим законом (невиконання без руху); 2) правилам територіальної підсудності (порушення передача до іншого суду); 3) правилам юрисдикції (порушення відмова у відкритті).

При цьому первинним є підсудність, а потім форма і зміст та юрисдикція, так як лише суд, якому справа підсудна, перевіряє відповідність звернення формі та змісту, юрисдикційність позову.

Відповідно до відповіді № 189109 від 18 серпня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру, наданої на запит суду на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, визначеним законом належним судом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог ЦПК України є Херсонський міський суд Херсонської області як суд за зареєстрованим у встановленому законом місцем проживання відповідачки, а зміна підсудності справи за місцем проживання або місцезнаходженням позивача з підстави, передбаченої частиною 2 статті 28 ЦПК України, може мати місце, крім іншого, у разі досягнутою сторонами домовленості про таке.

Хоча законодавець не конкретизує форму такої домовленості, але за загальним правилом таке має бути висловлено у спосіб, що дозволяє встановити дійсну волю особи на зміну підсудності за вибором позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка ОСОБА_2 не заперечує відносно розгляду позову за місцем реєстрації позивача, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, оскільки не надано засвідченої уповноваженою особою або за допомогою засобів електронного зв`язку заяви відповідачки, а посилання заявника на те, що відповідачка не має заперечень проти розірвання шлюбу судом за місцем проживання позивача, є голослівними та нічим не підтвердженими.

Не є такими доказами надані позивачем копія додаткового листа до посвідки на проживання карти перебування дозволу на тимчасове проживання на ім`я ОСОБА_2 , зроблене в Бюро перекладів та засвідчене представником позивача.

Інші передбачені ч. 2 ст. 28 ЦПК України підстави для застосування таких правил відсутні по справі, оскільки положеннями цієї статті передбачено право звернення позивача з урахуванням альтернативної підсудності, а саме за своїм місцем проживання, за наявності таких умов, як: перебування на утриманні позивача малолітніх або неповнолітніх дітей, або якщо позивач не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Жодних доказів у підтвердження наведених обставин позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

Частиною 9 ст. 187 ЦПК України встановлено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України.

Таким чином, у позові не зазначено та не підтверджено жодних обставин, за яких закон надає право на обрання позивачем альтернативної підсудності згідно із ч. 2 ст. 28 ЦПК України, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для розгляду справи за територіальною підсудністю місця знаходження позивача, та як наслідок, вірно вчинено відповідну процесуальну дію передачу справи до належного суду, встановленого законом, яким є в даному випадку є Херсонський міський суд Херсонської області за підсудністю.

Таким чином, доводи позивача, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновку суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, тому ухвалу суду, відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Відзив, поданий від імені відповідачки ОСОБА_2 , повернути без розгляду особі, яка його подала.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 16 січня 2024 року.

Судді: М.В Назарова

В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко