03.12.2024 Провадження по справі № 2/940/3/24
Справа № 940/1232/20
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2024року Тетіївський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді : Косович Т.П.

при секретарі : Козуб І.С.

з участю адвокатів: Безуглої І.С., Порхун О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєва Олена Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

30.09.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Васалатьєвою Оленою Анатоліївною 14.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-615.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку в АДРЕСА_1 , земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель з кадастровим номером :01:163:0006 в АДРЕСА_1 , земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастром номером :01:163:0005 в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :07:005:0024, що розташована на території Тетіївської міської ради.

Заповітом від 14.07.2017 року ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :07:005:0024, що розташована на території Тетіївської міської ради, заповіла в рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , інше майно ОСОБА_2 .

Проте, ОСОБА_3 з 2012 року хворіла на віковий склероз, з 06.02.2013 року та до смерті вона знаходилася під наглядом та на лікуванні у лікаря невролога та психіатра з діагнозом церебральний атеросклероз, органічне ураження головного мозку з інтелектуально-мністичним зниженням, паркінсонізм, з огляду на що позивачка вважає, що під час складання заповіту 14.07.2017 року ОСОБА_3 через свій хворобливий стан не усвідомлювала значення своїх дій, не розуміла їх наслідки та взагалі не могла керувати ними, а тому даний заповіт має бути визнаний недійсним (позовна заява а.с. 1-2).

20.11.2020 року відповідачкою ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому остання позивних вимог не визнає, посилаючись на те, що позивачка хворобливий стан ОСОБА_3 не підтвердила належними доказами, остання не мала вад здоров`я, через які не могла б усвідомлювати значення своїх дій, вона до смерті була у ясному розумі, на обліку у психіатра ніколи не перебувала (а.с. 38-39).

25.11.2020 року позивачкою ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, в якому остання підтвердила те, що ОСОБА_3 за життя зверталася за медичною допомогою до лікаря невропатолога та лікаря психіатра (а.с. 54-55).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вважають, що позовні вимоги достатньо обґрунтовані та підтверджені належними доказами, а тому просять суд позов задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням сплати позивачкою судового збору та витрат на проведення експертизи.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позовних вимог не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Вважають, що беззаперечних доказів того, що ОСОБА_3 під час складання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними до матеріалів справи не додано, остання була при ясному розумі, а тому просять суд в позові відмовити та вирішити питання про розподіл судових витрат з урахуванням сплати відповідачкою витрат на проведення експертизи та на правову допомогу.

Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєва О.А. в судове засідання не прибула, до суду надала клопотання про слухання справи у її відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є лікарем психіатром Тетіївської центральної лікарні. ОСОБА_3 на обліку у неї не перебувала, інвалідом по психіатрії не була. Оскільки частих звернень останньої не було, то вона вважає, що ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що підписував заповіт, складений ОСОБА_3 , оскільки у останньої був тремор рук та вади зору. При складенні даного заповіту ОСОБА_3 була при свідомості, спілкувалася, висловлювала свою волю щодо розпорядження майном, такою, що не усвідомлює значення своїх дій не виглядала. Заповіт їй прочитали вголос. /

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_3 це його бабуся, опікуном якої він був протягом 2016-2017 років. В липні 2017 року психічний стан ОСОБА_3 був нездоровий, він возив її в лікарню кожен рік, в тому числі і до психіатра. При складанні заповіту вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_3 це його теща, яка станом на час складання заповіту проживала у них з дружиною. В 2017 році вона нічого не розуміла, говорила сама з собою, кудись йшла, тікала, когось гукала. Дружина постійно возила її в лікарню.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є сусідкою позивачки та неодноразово бачила як ОСОБА_3 , коли проживала в ОСОБА_1 , плутала будинки. Про складання заповіту вона нічого не знає.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_3 це її бабуся. Коли вона приїжджала до неї, то остання була неадекватною, її не впізнавала, розказувала за когось, співала. На її думку, ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що є донькою ОСОБА_3 , яку вона з 2017 року забрала проживати до себе. Остання поводила себе як стара людина, при цьому була психічно здорова, при свідомості, все розуміла, читала, сама розпорядилася своїм майном при складані заповіту.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що протягом 2017-2018 років виїжджав до ОСОБА_3 додому як лікар терапевт, оскільки в неї були проблеми із серцем та тиском. Весь час вона була абсолютно адекватна, свідома, ознак слабоумства та деменції він у неї не помічав, ліків для лікування психіки не призначав.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що знає ОСОБА_3 і остання в 2017 та 2018 роках була абсолютно адекватна, виходила на вулицю на лавочку біля будинку. Ознак слабоумства вона в неї не помічала.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що була присутня під час посвідчення заповіту ОСОБА_3 і будь яких ознак неадекватності вона у неї не бачила, вона її впізнавала, говорила, сама розпоряджалася майном.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що знав ОСОБА_3 і остання в 2017 та 2018 роках була абсолютно адекватна та свідома, галюцинацій чи блуду в неї не було.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що знала ОСОБА_3 і при спілкуванні з нею нічого дивного вона не помічала, вона була адекватна людина.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що знала ОСОБА_3 , жила по сусідству, ознак неадекватності вона у неї не помічала, остання поводила себе нормально.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що знала ОСОБА_3 і в 2017-2018 роках вона була абсолютно адекватною, коли вона приїжджала в гості, то остання її впізнавала, вони спілкувалися, про якісь психічні хвороби вона ніколи не чула.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_3 це її бабуся. Протягом 2017-2018 років психічних хвороб у неї не було, вона себе поводила нормально.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснив, що ОСОБА_3 це бабуся дружини. Протягом 2017-2018 років психічних хвороб у неї не було, вона себе поводила адекватно і свідомо. Препаратів для лікування психіки не приймала.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_1 від 27.08.2020 року (а.с. 7), копією свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_2 від 03.04.1954 року (а.с. 5) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 22.10.1977 року.

На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Васалатьєвою Оленою Анатоліївною 14.07.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-615, в якому житловий будинок в АДРЕСА_1 , земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель з кадастровим номером :01:163:0006 в АДРЕСА_1 , земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастром номером :01:163:0005 в АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_2 , а земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :07:005:0024, що розташована на території Тетіївської міської ради в рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (копія заповіту а.с. 8).

Із копії довідки КП «КНП «Тетіївський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тетіївської міської ради № 271 від 24.09.2020 року вбачається, що відповідно записів в амбулаторній карті НОМЕР_4 ОСОБА_3 з 06.02.2013 року знаходилась під наглядом та на лікуванні у лікаря невролога та психіатра з діагнозом церебральний атеросклероз ДЕП III ст., органічне ураження головного мозку з інтелектуально-мністичним зниженням, паркінсонізм (т. 1 а.с. 12-13).

Із довідки КНП «Тетіївська центральна лікарня» Тетіївської міської ради № 352 від 14.04.2021 року вбачається, що ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра не перебувала і за допомогою не зверталася (т. 1 а.с. 113-114).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином. Згідно з частиною третьою статті 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

У частині першій статті 1234 ЦК України зазначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Стаття 203 ЦК України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);

3) з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Наявність вільного волевиявлення може бути піддана сумніву через припущення відсутності у заповідача здатності повноцінного усвідомлювання значення своїх дій та керування ними в силу психічної хвороби, тобто через наявність таких психічних розладів здоров`я, які абсолютно унеможливлюють здатність керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, необхідно встановити в судовому порядку відсутність рельної можливості у особи в момент вчинення правочину усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на випадки, коли фізичну особу не визнано судом недієздатною, проте на момент вчинення правочину особа не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними у зв`язку із психічним розладом, нервовим потрясінням тощо.

Тобто для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України необхідно у передбаченому законом порядку підтвердити факт, що особа на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Для визначення наявності стану, коли особа на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 225 ЦК України вирішуються з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів відповідно до статті 40 ЦПК України.

Висновок судово-психіатричної експертизи повинен стосуватися психічного стану особи на момент вчинення правочину.

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у справі № 658/2068/17 (провадження № 61-20649св19) зазначено, що хоча висновок експертизи в такій справі є одним із доказів у справі і йому слід надавати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення факту того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України 2004 року, частина 6 статті 81 ЦПК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Такий висновок узгоджується і з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19), від 23 листопада 2022 року у справі № 368/953/19 (провадження № 61-7260св22).

Для визначення психічного стану ОСОБА_3 на момент складення заповіту ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23.04.2021 року було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу та ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 03.08.2023 року повторну посмертну судово-психіатричну комплексну експертизу, основним питанням яких було чи усвідомлювала ОСОБА_3 значення своїх дій та чи могла керувати ними під час складання заповіту 14.07.2017 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Васалатьєвою Оленою Анатоліївною, зареєстрованого в реєстрі за № 2-615.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» № 62 від 25.01.2023 року, ОСОБА_3 в період часу, що цікавить суд, страждала на стійкий, хронічний, виражений психічний розлад у формі судинного (внаслідок церебрального атеросклерозу, гіпертонічної хвороби) слабоумства (деменцію) із психотичними розладами. За своїм психічним станом ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 14.07.2017 року не могла (т. 1 а.с. 210-212).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта КНП КОР «ОПНМО» № 396-ц/46-ц від 08.07.2024 року, ОСОБА_3 страждала під час складання та підписання заповіту 14.07.2017 року на розлади особистості та поведінки органічної етіології (судинної) з інтелектуально-мнестичним зниженням, за МКХ-10 F 07.82. Визначити вплив зазначених психічних розладів на здатність ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання та підписання заповіту 14.07.2017 року не є можливим через недостатність медичних даних та суперечливість показів свідків (т. 2 а.с. 136-139).

За таких обставин, коли ОСОБА_3 під час складання заповіту 14.07.2017 року страждала на психічний розлад, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується належними та допустимими доказами у справі, зокрема, висновком судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» № 62 від 25.01.2023 року, який є категоричним, суд вважає, що даний заповіт складений за відсутності волевиявлення заповідача, а тому є недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Заперечення сторони відповідачки про те, що померла ОСОБА_3 до смерті ніколи не мала психічних розладів, які б позбавляли її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в свої 87 років була при здоровому розумі та хорошій пам`яті, цілком і повністю усвідомлювала значення своїх дій та могла свідомо і обдумано керувати ними, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наведеними вище доказами.

Посилання представника відповідачки на те, що експертизою не було встановлено абсолютної неможливості ОСОБА_3 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 14.07.2017 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки висновок судово-психіатричного експерта КНП КОР «ОПНМО» № 396-ц/46-ц від 08.07.2024 року такої абсолютності не підтверджує, суд відхиляє, так як даний факт підтверджує висновок судово-психіатричного експерта ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» № 62 від 25.01.2023 року, який є категоричним.

Таким чином, аналізуючи зібрані в судовому засідання докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка понесла судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору в сумі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією Ощадбанку № 20 від 25.09.2020 року (т. 1 а.с. 18), та витрат на проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в сумі 17161 грн., що підтверджується квитанцією Ощадбанку № 54 від 21.09.2021 року (т. 1 а.с. 123), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України,ст.ст. 203, 225, 1234, 1257 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєва Олена Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Васалатьєвою Оленою Анатоліївною 14 липня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 2-615.

Стягнути з ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрованої в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 (вісімнадцять тисяч одну) гривню 80 копійок сплачених судових витрат.

Дата складення повного рішення: 06 грудня 2024 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя: Т.П.Косович