Справа №751/5638/23
Провадження №2/751/390/24
Рішення

Іменем України

12 лютого 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Ченцової С. М.

секретаря Мороз М. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Антоненко Л.А.

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача адвокат Ступак С.О.

відповідач ОСОБА_3 ( не з`явилась )

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недісним,

встановив :

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача адвокат Антоненко Л.А., в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування, укладеного 16.01.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , стягнення судових витрат, та витрат на правову допомогу у розмірі 15000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.11.2022 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу.

Відповідно до постанови Новозаводського райнонного суду міста Чернігова від 28.11.2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП. У результаті протиправних дій ОСОБА_2 позивачу завдано майнової шкоди, яку він не бажав добровільно відшкодовувати, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Після звернення 16.01.2023 року до суду з вказаним позовом, ОСОБА_2 зі своєю дружиною, ОСОБА_3 здійснили поділ майна подружжя, внаслідок чого дружина отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Того ж дня, 16.01.2023 року ОСОБА_2 уклав договір дарування, відповідно до якого подарував своїй дружині, ОСОБА_3 1/2 частку в праві власності на вказану вище квартиру.

Рішенням Новозаводського райнонного суду міста Чернігова від 10.03.2023 року, у справі №751/46/23, позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивачки 160 204 гривень 29 копійок матеріальної шкоди, 3000 гривень моральної шкоди та 1632 гривень 04 копійки судового збору.

Звертає увагу, що вказане рішення суду не виконано. Крім цього, приватним виконавцем Палігіним О.П. встановлена відсутність у відповідача ОСОБА_2 іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення. Тобто, на день винесення судового рішення у ОСОБА_2 майна уже не було. Вважає, що на момент укладення спірного договору дарування, ОСОБА_2 усвідомлював наслідки вчиненого ним правопорушення та обов`язок відшкодувати позивачу завдану своїми протиправними діями шкоду.

Крім того, на момент ДТП право власності на автомобіль Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 було зареєстровано за ОСОБА_2 , однак на момент подання позову про відшкодування шкоди, вказаний автомобіль за ним не значився, відповідач здійснив перереєстрацію автомобіля на свого батька.

Вважає, що майно ОСОБА_2 було реалізоване з метою ухилення від виконання судового рішення. В оспорюваному договорі дарування вбачається схема правочину, націленого на збереження майна та убезпечення від звернення стягнення на майно у майбутньому, відповідно до судового рішення про стягнення з нього грошових коштів. Отже договір дарування має характерні ознаки фіктивного правочину, як такий що є безоплатним, укладеним з близьким родичем, та з метою приховання майна від звернення на нього стягнення.

31.10.2023 року від представника відповідачів, адвоката Ступака С.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що позов вважає безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню (а.с.58-59,60-75).

Заперечення обґрунтовані тим, що зазначені у позовній заяві обставини не відповідають фактичним обставинам справи, та не доводять умислу ОСОБА_2 на ухилення від відшкодування ОСОБА_1 шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом дарування частки нерухомості, що перебувала у спільний сумісній власності.

Зазначає, що при розгляді у Новозаводському районному суді міста Чернігові справи №751/46/23, відповідач визнав позовні вимоги ОСОБА_1 у розмірі 160 204 гривень 29 копійок матеріальної шкоди, та 3000 гривень моральної шкоди. Ухвала суду від 04.01.2023 року про відмову у забезпеченні позову, у вказаній справі, шляхом накладення арешту на транспортний засіб Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 позивачу не направлялась. Ухвала суду про відкриття провадження від 25.01.2023 року, у справі №751/46/23, отримана позивачем ОСОБА_2 лише 31.01.2023 року. У день укладення договору дарування №39 від 16.01.2023 року про вказаний позов позивач не знав і не здогадувався. З огляду на викладені обставини, відповідачі не могли вчиняти договір дарування задля уникнення відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , до укладення договору дарування між відповідачами, в цілому ОСОБА_2 не належала, а перебувала у спільній сумісній власності подружжя.

Твердження позивача, що Договір дарування не мав на меті створення правових наслідків є безпідставним, оскільки сторони вчинили конкретні дії щодо виконання правочину, а саме звернулися до нотаріуса, який посвідчив договір та зареєстрував право власності у Державному реєстрі речових прав, у результаті чого дружина ОСОБА_2 ОСОБА_3 набула в цілому право власності на квартиру. Спірний правочин, договір дарування від 16.01.2023 року не є фіктивним, оскільки вчинений за наявності об`єктивних обставин: правочин вчинено з метою настання передбачених ним правових наслідків, такі наслідки настали; на виконання правочину сторони вчинили відповідні дії; на момент вчинення спірного правочину у ОСОБА_2 були відсутні боргові зобов`язання з відшкодування майнової та моральної шкоди позивачу, завданої внаслідок ДТП; відсутнє судове рішення, що вступило в законну силу та зобов`язувало ОСОБА_2 відшкодувати таку шкоду; відповідачі не знали та не могли знати, що позивачем подано позов про стягнення майнової та моральної шкоди, у тому числі заявлений розмір.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15.09.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

У вступному слові представник позивача позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові. Пояснила, що 06.11.2022 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2 . Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28.11.2022 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, ч.1 ст.130 КУпАП. Після цього, 02.01.2023 року, ОСОБА_1 подана позовну заяву до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, одночасно подана заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль, у задоволенні якої відмовлено, оскільки не було відповіді із сервісного центру МВС. Через 10 днів після ДТП відповідач продав автомобіль батьку. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 було задоволено, однак автомобіля та квартири у позивача вже на той момент не було.

Відповідач ОСОБА_2 у вступному слові пояснив, що на придбання автомобіля та квартири вони із дружиною позичали кошти у батьків. Автомобіль, який потрапив у ДТП був у неробочому стані, він вирішив його продати, щоб віддати позичені кошти. Автомобіль відчужив батьку. З приводу ДТП із дружиною виник спір, він вирішив, що справедливо було б віддати дружині квартиру, щоб вона віддала позичені нею кошти своїй родині. Не відмовляється від своїх зобов`язань щодо відшкодування позивачці суми боргу. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, оскільки не може знайти постійної роботи, шкоду відшкодував частково, та буде відшкодовувати по мірі можливості.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про дату , час, та місце судового розгляду повідомлена в установленому законом порядку.

Представник відповідачів у вступному слові пояснив, що відповідачі не визнають позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Додатково пояснив, що автомобіль був проданий 20.12.2022 року, ще до того як позивачка подала позов до суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі за вказаним позовом, ОСОБА_2 отримав 31.01.2023 року, а договір дарування укладений 16.01.2023 року, тобто перед тим, як він дізнався що до нього подано позов. Позовні вимоги про відшкодування шкоди відповідачем визнавались у повному обсязі. Частина квартири, 1/2 належала дружині, оскільки була придбана у шлюбі. Щодо виконання рішення зазначив, що невиплачена сума боргу складає 126000 гривень, що свідчить про те, що відповідач не ухиляється від його виконання. Офіційно він не працює, та не може відразу виплатити всю суму.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.10).

Згідно із постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 28.11.2022 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с.11-12).

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_2 06.11.2022, о 15 год 40 хв, у м. Чернігові, по вул. Незалежності, 68, керував транспортним засобом Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Крім того, рухаючись зі сторони вул. Незалежності, 70 в напрямку вул. Любецька, ОСОБА_2 не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 . У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, осіб постраждалих немає.

15.11.2022 року ОСОБА_2 належний йому транспортний засіб Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №9757, продав ОСОБА_5 , за ціною 13570 гривень (а.с.79).

20.12.2022 року, на підставі договору купівлі-продажу, автомобіль перереєстровано на ОСОБА_5 , який зі слів ОСОБА_2 є його батьком ( а.с.78).

02.01.2023 року ОСОБА_1 подала до суду позов про відшкодування матеріальної шкоди, одночасно з яким подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Renault Master, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_2 ( а.с.61-63)

Ухвалою Новозаводського райнного суду міста Чернігова від 04.01.2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову ОСОБА_1 відмовлено, оскільки не було відповіді із сервісного центру МВС (а.с.64)

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 17.08.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.75).

30.03.2021 року ОСОБА_2 , зі згоди дружини ОСОБА_3 , придбав квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Костюк Ю.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1326 (а.с.69-70).

16.01.2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Т.В. на підставі заяви подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчено, що ОСОБА_3 належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, що складається з квартири АДРЕСА_1 , про що видано свідоцтво про право власності від 16 січня 2023 року, зареєстровано в реєстрі за №38 (а.с.16).

У цей же день, 16 січня 2023 року, укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 передав безоплатно ОСОБА_3 1/2 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , (дарунок) у власність, договір посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Т.В. , зареєстрований в реєстрі за №39 (а.с.13-15).

Відповідно до ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 25.01.2023 року відкрито провадження у справі №751/46/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відкрито 25.01.2023 року, копія ухвали суду та позовна заява з додатками вручена ОСОБА_2 особисто 31.01.2023 року (а.с.66-68).

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 10 березня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 160 204 грн 29 коп у відшкодування матеріальної шкоди та 3 000 грн 00 коп у відшкодування моральної шкоди, всього 163 204 грн 29 коп., а також 1 632 грн 04 коп судового збору. Зі змісту вказаного рішення суду звіт про оцінку пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 складено 30.11.2022 року, та 21.12.2022 року ОСОБА_1 страхова компанія виплатила страхове відшкодування. (а.с.17-20).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. від 21.04.2023 року відкрито виконавче провадження №71637263 з примусового виконання виконавчого листа №751/46/23, виданого 17.04.2023 року Новозаводським районним судом м.Чернігова (а.с.28-29).

Відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна О.П. станом на 21.06.2023 року звернено стягнення на грошові кошти боржника та стягнуто на користь стягувача 4356 гривень 06 копійок. У ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржник не має зареєстрованих прав власності на рухоме та нерухоме майно, а також не може запропонувати майно на яке можна звернути стягнення (а.с.21).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Вказана стаття визначає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад підстава, передбачена статтею 228 ЦК України. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, а тому така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним».

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.01.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд враховує, що: ОСОБА_2 відчужив автомобіль після вчинення ДТП, та відчужив ? частину квартири, що належала йому, після визнання його 11.11.2022 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, складення звіту про оцінку пошкодженого автомобіля ОСОБА_1 від 30.11.2022 року та виплатою страховою компанією 21.12.2022 року страхового відшкодування ОСОБА_1 , пред`явлення до нього позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди; частина квартири відчужена на підставі безвідплатного договору ; майно відчужене на користь близьких родичів; після відчуження спірного майна у відповідача ОСОБА_2 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед ОСОБА_1 .

Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач ОСОБА_2 діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду позивача, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення ОСОБА_1 на його майно як боржника.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.01.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частин 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Із матеріалів справи вбачається, що правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору від 23.12.2022 року про надання правової допомоги адвокатом Антоненко Л.А.

Відповідно до квитанції № 275751 від 05.07.2023 року позивач сплатила адвокату Антоненко Л.А. 15000 гривень за надання правової допомоги

( а.с. 32)

Суд, з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, що є підставою для визначення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 гривень.

Керуючись статтями 13, 43, 76-81, 142, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , укладений 16.01.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Крайчинською Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 39.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1073 гривні 60 копійок судового збору та витрати на правову правничу допомогу в розмірі 15000 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 лютого 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ),

Відповідач: ОСОБА_3 (місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 )

Суддя С. М. Ченцова