Номер провадження: 22-ц/813/6517/24
Справа № 516/78/23
Головуючий у першій інстанції Под`ячева І.Д.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на додаткове рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 18 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національної поліції України та Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Національної поліції в Херсонській області, про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви.

01 липня 2024 року адвокат позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, оскільки не вирішено всі питання по справі, а саме питання пов`язанні із витратами позивача на професійну правничу допомогу, при цьому в заяві адвокат послався на ст. ст. 134 та 141 ЦПК України.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 18 липня 2024 року стягнено з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з Державного бюджету України витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) питання розподілу судових витрат понесених у справі №516/78/23 мало б вирішуватись виключно між ОСОБА_1 та органами поліції, а не шляхом стягнення з Державного бюджету України, адже позовна заява щодо відшкодування шкоди була подана позивачем узв`язку з протиправними, на його думку, діями посадових осіб поліції, а також оскільки окремі юридичні особи, в тому числі, органи поліції самостійно несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями, є розпорядниками бюджетних коштів, тому будь-які виплати, повинні відшкодовуватись з рахунків таких органів, тобто за рахунок бюджетів, передбачених для даних органів, а останні зобов`язані вжити всіх заходів щодо забезпечення відповідних асигнувань;

2) місцевий суд, всупереч безальтернативним приписам пункту 3 частини другої статті 141 та пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України, стягнув витрати на правничу допомогу адвоката не зі сторони у справі, однак з Державного бюджету.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 20 листопада 2024 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.

20 листопада 2024 року від представника Національної поліції України надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 02 грудня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задовленню, а додаткове рішення суду першої інстанції зміні в резолютивній частині.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що рішенням Теплодарського міського суду Одеської області від 23 серпня 2023 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національної поліції України та Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Національної поліції в Херсонській області, про відшкодування шкоди. Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено в задоволенні.

Рішення набрало законної сили 11 червня 2024 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Як встановлено судом представник позивача в позовній заяві зазначив, що попередній розрахунок судових витрат позивача становить 24000 грн..

На підтвердження таких витрат представником 03 квітня 2023 року до суду надано договір про надання правничої допомоги від 05 лютого 2021 року, протокол погодження розміру гонорару № 2 від 05 липня 2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 102/2 від 05 липня 2021 року, згідно якої позивач сплатив адвокату 24000 грн. гонорару. (т. 1 а.с. 220-238)

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено вище, представник позивача надав заяву про стягнення судових витрат та докази таких витрат до судових дебатів, тобто в строки встановленні законом.

Так, представник просить стягнути з держави витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 24000 грн..

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися під час розгляду справи по суті сторона у справі (відповідач) не заявляв про розмір витрат та не висловлював вимогу про необхідність їх стягнення зі сторони позивача у разі відмови у задоволенні позовних вимог.

Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів ОСОБА_1 в суді здійснювалося адвокатом Ставрост Р.Ю..

В обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу представник надав копію договору (угоди) про правову допомогу від 05 лютого 2021 року, протокол погодження розміру гонорару № 2 від 05 липня 2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 102/2 від 05 липня 2021 року, згідно якої позивач сплатив адвокату 24000 грн. гонорару.

Також в обґрунтування вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу представником надано декілька процесуальних клопотань з якими представник звертався до суду та інших державних установ.

Разом з цим, суд першої інстанції прийняв до уваги посилання представника Державної казначейської служби на той факт, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, предметом позову є стягнення шкоди з держави, підготовка позову та інших процесуальних заяв в даній справі не потребувала аналізу великої кількості документів, вивчення та аналізу великого пласту судової практики, справа по суті є не складною.

А тому враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, часткове задоволення позовних вимог, а також вимоги розумності, суд першої інстанції вважав за можливе стягнути за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн..

При цьому судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання представника ГУНП в Херсонській області щодо відсутності платіжних документів, які підтверджують оплату гонорару, оскільки квитанція яка надана до суду є первинним документом, який підтверджує таку оплату.

Також судом першої інстанції вмотивовано не прийнято до уваги посилання представника Національної поліції на відсутність підтвердження, що договір укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ставрост Р.Ю. від 05 лютого 2021 року має відношення до справи №516/78/23, оскільки саме в рамках зазначеного договору ОСОБА_2 надавав правничу допомогу ОСОБА_1 зі збором доказів завдання моральної шкоди, спричиненої бездіяльністю органу досудового розслідування під час здійснення неефективного і безвідповідального кримінального провадження № 0000794, яке було предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті.

Водночас суд першої інстанції не врахував, що Державу представляють відповідні державні органи в межах їх компетенції через свого представника. Верховний Суд у постанові від 07 вересня 2022 року у справі №641/4272/19, застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду (висловлену у справах №242/4741/16-ц та №641/8857/17), дійшов висновку, що у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем ДКС України (Казначейство) або її територіальний орган.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі №761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц від 25.03.2020 у справі №641/8857/17), зазвичай, орган діями якого завдано шкоду.

Таким чином, Державна казначейська служба України не є відповідачем у справі, а тому з неї неможливо стягнути судові витрати на правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у справі є Національна поліція України. Тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни додаткового рішення, а саме викласти резолютивну частину в наступній редакції: «Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу вирішено судом першої інстанції по суті правильно, законних підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції немає.

Однак додаткове рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом викладення першого абзацу резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Додаткове рішення Теплодарського міського суду Одеської області від 18 липня 2024 року змінити, виклавши перший абзац резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень».

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький