КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/28569/24

05 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чубенка Микити Сергійовича на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Савицького О.А. у цивільній справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» про забезпечення позову, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заяви про відмови від прийняття спадщини недійсною, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та скасування права власності.

Разом з позовною заявою представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» було подано заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 04.06.2007 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого було ЗАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №01-06-07/ФО, відповідно до якого надано кредит в розмірі 1 500 000,00 доларів США.

14.07.2010 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 2-3705/10 стягнуто, зокрема, з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у сумі 3 636 203,18 дол. США та 6 419 720,87 грн., що станом на 08.06.2010 року становить 35 222 086,25 грн. З метою виконання рішення суду від 14.07.2010 року стягувачу був виданий 14.03.2013 року виконавчий документ (лист) № 2-3705/10 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2

27 червня 2024 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва у справі №2-3705/10 (провадження №6/753/555/24) було задоволено заяву ТОВ «ФК «Форінт». Заміно стягувача Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-3705/10 виданого 14.03.2013 на примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2010 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості.

Зазначає, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. ТОВ «ФК «Форінт» (кредитору/стягувачу) під час отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 від 08.07.2024 за №385887741 стало відомо, що за донькою боржника було зареєстровано право власності наступне нерухоме майно: земельну ділянку за кадастровим номером: :13:007:0030, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що згідно інформаційної довідки №388601936 від 29.07.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна (квартири, РНОНМ 000), за заг. площ. 55,6 кв.м., житлова площа 38.9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , власниками майна вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вид спільної власності: спільна часткова, на підставі договору дарування від 13.08.2021 року. У Реєстрі речових прав на нерухоме майно у реєстраційній справі за №231 та 000 отриманні копії документів, зокрема: свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Румянцевою І.А., спадкова справа 3/2020, зареєстровано в реєстрі за №188; свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Румянцевою І.А., спадкова справа 3/2020, зареєстровано в реєстрі за №260; договору дарування квартири від 13.08.2021 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чижиковим О.О. за реєстровим №13428.

Зазначає, що у свідоцтві про право на спадщину за законом від 16.06.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Румянцевою І.А., спадкова справа 3/2020, зареєстровано в реєстрі за №188, зазначено, що на підставі ст. 1265 ЦК України, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_5 , 1939 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її онука ОСОБА_1 , у зв`язку з відмовою спадкоємця першої черги сина померлої ОСОБА_2 .

Вважає, що дії боржника є недобросовісними, оскільки відмова від спадщини на користь його доньки свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, позбавившиможливості кредитора частково задовольнити свої вимоги за рахунок такого майна.

Звертає увагу суду на те, що між сторонам дійсно виник спір, а у разі задоволення позову про визнання недійсною відмови від спадщини боржника ( ОСОБА_2 ) на користь своєї доньки ( ОСОБА_1 ), яка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та частку квартири, на підставі яких було зареєстровано право власності за ОСОБА_1 , яка в свою чергу подарувала частки квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , при умові подальшого розпорядження майна відповідачами щодо яких пред`явлені позовні вимоги, не захистить ефективно порушене право позивача, за захистом якого звернувся до суду, оскільки відповідачі можуть безперешкодно розпорядитися нерухомим майном (відчужити, передати в іпотеку тощо), що зумовить необхідність ініціювання нових спорів з боку позивача для відновлення порушеного права, з метою повернення майна у власність боржника, з кінцевою цілю - реалізації такого майна під час примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості для часткового задоволення вимог стягувача.

З огляду на вище викладене просив суд накласти арешт на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та на земельну ділянку з кадастровим номером :13:007:0030, площею 0,1075 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року заяву про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», поданого до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання заяви про відмови від прийняття спадщини недійсною, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та скасування права власності - задоволено.

Накладено арешт на 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :13:007:0030, площею 0,1075 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 231).

Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року, 14 вересня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Чубенко Микита Сергійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального права.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не наведено яким чином незастосування заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у випадку задоволення позову.

Вважає, що в даному випадку немає жодного зв`язку між предметом позову та застосованим заходом забезпечення, оскільки навіть у випадку задоволення позову, арештоване оскаржуваною ухвалою майно, не підлягатиме передачі позивачу.

19 листопада 2024 року до Київського апеляційного суду від представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» адвоката Філатової Наталії Анатоліївни надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник зазначав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги оскільки розпорядження майном та здійснення по відношенню до спірного майна реєстраційних дій, без забезпечення позову не призведе до легітимної мети вирішення спору у даній справі. Отже, на думку представника позивача, враховуючи предмет позовних вимог (визнання недійсним правочину, як фраудаторного) та існування можливої ймовірностиі розпорядження майна відповідачами, іншими особами, що об`єктивне перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача та необхідності ініціювання нових спорів, а тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову. З огляду на вище викладене просив суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судове засідання з`явився представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» адвокат Філатова Наталія Анатоліївна, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції посилався на те, що вказаний у заяві захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне нерухоме майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, при цьому невжиття цього заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд приходить до висновку.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб або п.2 цієї статті встановлюється заборона вчиняти певні діі.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» просив суд визнати недійсною заяву ОСОБА_2 про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 188 та за № 260 та відновити становище, яке існувало до порушення шляхом припинення права власності на частку квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Отже, у разі задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню.

Також колегія суддів вказує на те, що в даному випадку немає зв`язку між предметом позову та застосованим судом першої інстанції заходом забезпечення позову, оскільки у випадку задоволення позову, спірне майно не підлягатиме передачі позивачу.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що обраний заявником захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, його права та не є співмірним із позовними вимогами.

З огляду на вище викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального права.

В будь-якому випадку, заявник не позбавлений права на повторне звернення із заявою про забезпечення позову з урахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чубенка Микити Сергійовича підлягає задоволенню, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Чубенка Микити Сергійовича задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт»про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2024 року

Головуючий: Судді: