У х в а л а

6 грудня 2024 року

м. Київ

Справа № 705/251/23

Провадження № 61-12653ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скарго ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Полупанова Ольга Олександрівна (далі - адвокат),

на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - третя особа) - про позбавлення батьківських прав і

в с т а н о в и в:

1. У грудні 2022 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина).

2. 17 січня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

3. 18 липня 2024 року Черкаський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу скаржниці залишив без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

4. Суди мотивували їхні рішення так:

- скаржниця не довела, що відповідач як батько свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, систематично продовжує їх не виконувати;

- у матеріалах справи відсутні докази того, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, підтримки рідних і належного супроводу соціальних служб;

- позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме її інтересів і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. За конкретних обставин справи (зокрема, перебування сторін і дитини за кордоном) такий захід не слід застосовувати.

5. 19 серпня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила: (1) скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року і скерувати справу на новий розгляд до суду першої інстанції; (2) стягнути з відповідача на користь скаржниці судові витрати. Обґрунтувала скаргу так:

- відповідач протягом чотирьох років не виконує батьківських обов`язків відносно дитини, зокрема: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти; ухиляється від утримання дитини, присвоює пенсію дитини по інвалідності;

- суди попередніх інстанцій неправильно застосували до спірних правовідносин приписи статей 150, частини другої статті 157, пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України);

- захист прав дитини полягає насамперед у наданні скаржниці як матері можливості одноособово вирішувати важливі питання життя дитини, зокрема, щодо проведення хірургічних втручань, реєстрації місця проживання, оформлення документів. Питання здоров`я дитини у деяких випадках слід вирішувати негайно. У разі позбавлення батьківських прав відповідача скаржниця зможе переоформити на її ім`я соціальну допомогу по інвалідності дитини;

- ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди першої й апеляційної інстанцій не врахували висновки, сформульовані у постановах:

(1) Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19, про те, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати висновок у справі, коли за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання такого висновку є обов`язковим, це не зумовлює неможливість розгляду та вирішення спору. Протилежне означало б відмову в доступі до правосуддя та порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і цілком справедливий для випадків, коли не було отримано письмовий висновок органу опіки та піклування при розгляді справ, в яких участь цього органу є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема через перебування дитини за межами країни, на непідконтрольній території або неможливість встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків, тощо;

(2) Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18, про те, що лише заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не означає інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще; таке позбавлення не тягне невідворотних наслідків, бо не позбавляє особу можливості спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав;

(3) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19, про те, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, означає її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України та може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини;

(4) Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20, про те, що позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини;

- суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні низки клопотань скаржниці, зокрема:

(1) 23 березня і 5 травня 2023 року протокольними ухвалами відмовив у виклику свідків - матері та вітчима скаржниці, а також її куми. Ці свідки могли засвідчити ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, яке почалося ще у серпні 2020 року;

(2) 14 вересня 2023 року постановив ухвалу, згідно з якою відмовив скаржниці у витребуванні від третьої особи висновку щодо доцільності / недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача, а 13 листопада 2023 року відмовив у задоволенні аналогічного клопотання протокольною ухвалою;

(3) 13 листопада 2023 року протокольною ухвалою відмовив у визнанні обов`язковою явки відповідача в судове засідання, незважаючи на те, що існувала така необхідність через необізнаність останнього з обставинами справи;

(4) 17 січня 2024 року протокольною ухвалою відмовив у допиті скаржниці як свідка;

- скаржниця просила апеляційний суд дослідити докази, які вона надала до суду першої інстанції, зокрема, всі документи, які стосуються стягнення з відповідача аліментів і його доходів. Проте апеляційний суд ці докази належно не дослідив;

6. 18 липня 2024 року у судовому засіданні скаржниця просила апеляційний суд вирішити питання про допит свідків і зобов`язати відповідача надати докази участі у вихованні дитини з серпня 2020 року до цього часу, а у разі ненадання - визнати встановленою обставину невиконання відповідачем батьківських обов`язків. Апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні тих клопотань.

7. 7 жовтня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржниця мала надати копії квитанції про сплату судового збору, ордера на надання правничої (правової) допомоги, договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до кількості учасників справи.

8. 21 жовтня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці подала до Верховного Суду копії вказаних документів для відповідача та третьої особи.

9. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

10. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У цій скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 січня 2024 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - про позбавлення батьківських прав.

2. Витребувати з Уманського міськрайонного суду Черкаської області цивільну справу № 705/251/23.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко