справа № 619/2422/24
провадження № 2/619/2054/24
Рішення

іменем України

04 грудня 2024 року,

м. Дергачі,

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М.,за участю секретаря судового засідання Міщенко О.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 619/2422/24,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

вимоги позивача: про стягнення заборгованості,

представник позивача: Завадська О.В.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» у системі «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 200522569 від 05.05.2016 в сумі 79915,22 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 05.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 200522569, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 18893,40 грн з встановленим строком користування з 05.05.2016 по 11.07.2018, а відповідачка зобов`язалася повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20 липня 2020 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої Позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», у тому числі і за вказаними Кредитним договором. ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є позивач, виконало свої зобов`язання за кредитним договором, належним чином та надало можливість позичальнику розпоряджатися кредитними коштами. Проте, відповідач порушила умови кредитного договору і станом на 02.04.2024 має заборгованість в розмірі 53038,93 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 18893,40 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 34145,53 грн, які позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. Також позивач просить стягнути з відповідачки суму збитків з урахуванням 3% річних в сумі 4785,55 грн та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань в сумі 22090,74 грн, а всього борг на загальну суму 79915,22грн. Крім того, ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідачки судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Відповідачка проти позову заперечує, зазначивши, що нею повністю погашена заборгованість, про що ТОВ ФК «Фагор» видало їй довідку, із якої убачається, що станом на 17.12.2018 заборгованість за договором погашена в повному обсязі та Договір закритий. На підтвердження зазначених обставин надала виписку по рахунку АТ КБ «Приватбанк».

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.10.2024 скасовано заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 15 липня 2024 року по справі № 619/2422/24 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та справу призначено в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.11.2024, яке відкладено на 04.12.2024.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надавши заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять заяву, у якій вона просить здійснювати розгляд справи без її участі.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

05.05.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 200522569, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 18893,40 грн, із встановленим строком користування з 05.05.2016 по 05.05.2019, а відповідачка зобов`язалася повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

На підтвердження факту укладення кредитного договору між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 позивачем надано: заява №200522569 від 05.05.2016, у якій зазначено, що надано кредит готівкою «Платинум», відкрито рахунок № НОМЕР_1 для використання в рамках вказаного кредитного договору, сума кредиту 18893,40 грн, строк кредиту 1095 днів з 05.05.2016 по 05.05.2019, анкета №200522569 від 05.05.2016 (а.с. 7); графік платежів до кредитного договору № 200522569 від 05.05.2016, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту від 05.05.2016; договір добровільного страхування життя №200522569 від 05.05.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ТДВ «СК «АРСЕНАЛ ЛАЙФ» (а.с. 9).

20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС» було укладено Договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов п. 1 якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (а.с. 14). Водночас, вищевказаний Додаток № 1 до договору позивачем до позову не було надано.

Відповідно до наданої копії платіжного доручення № 25 від 09 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» грошові кошти у сумі 5307308,39 грн, що (а.с. 15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

У наданій позивачем копії Витягу з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 10.07.2020, сформованого та підписаного директором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», зазначено такі відомості: ОСОБА_1 , кредитний договір №200522569 від 05.05.2016, строк закінчення кредитного договору 11.07.2018, сума видачі кредиту 18893,40 грн, сума заборгованості за тілом кредиту становить 18893,40 грн, заборгованість за доходами 34145,53 грн, загальний залишок заборгованості 53038,93 грн (а.с. 21).

На підтвердження наявності заборгованості за кредитом позивачем надано виписки за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 по особовим рахункам ОСОБА_1 , зокрема, за рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 (а.с. 22-104).

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За статями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Надані позивачем виписки за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 по особовим рахункам ОСОБА_1 , зокрема, за рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_1 , № НОМЕР_3 , сформовані з 23.05.2016, а не з часу укладення кредитного договору 05.05.2016. У виписках зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку № НОМЕР_1 , указаному у заяві №200522569 від 05.05.2016. Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачці та відкриті на виконання кредитного договору 200522569 від 05.05.2016, суду не надано. Отже, надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості.

До того ж, у п. 3 Заяви №200522569 від 05.05.2016 (а.с. 7) ОСОБА_1 зазначає, що просить кредитні кошти прерахувати на рахунок № НОМЕР_4 , відкритий у іншому банку.

Крім того, Витяг з реєстру боржників містить розбіжності у даті договору про відступлення права вимоги, так, матеріали справи містять договір №7_БМ від 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖІ ФІНАНС», тоді як у Витягу з реєстру боржників зазначено, що договір відступлення прав вимоги укладений 10.07.2020. Крім того, дата закінчення кредитного договору зазначено 11.07.2018, тоді як у заяві №200522569 від 05.05.2016 зазначено, що строк кредиту 1095 днів з 05.05.2016 по 05.05.2019, що унеможливлює суд встановити дійсні обставини справи, у зв`язку з чим зазначений Витяг не є належним доказом.

Позивач не надав суду детальний розрахунок заявленої суми заборгованості, з якого було б можливо зробити висновок про період утворення заборгованості, встановити, чи сплачувались взагалі кошти відповідачкою та в яких сумах, за які періоди, в якому розмірі, та на які суми боргу нараховувались відсотки за користування кредитом, тобто, на підставі якого та виписки в сукупності, суд був би спроможний самостійно визначити розмір заборгованості.

Без надання детального розрахунку заборгованості суд позбавлений можливості перевірити правильність такого розрахунку та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

До аналогічного висновку щодо необхідності доведення позивачем розміру заборгованості дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2019 у справі №334/1746/15-ц, від 01.02.2023 у справі №199/7014/20.

Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір.

Крім того, матеріали справи не містять доказів переуступки прав вимоги.

Зі змісту договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський», зокрема з п. 1 договору вбачається, що банк відступив новому кредитору права вимоги банку до позичальників згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору.

Разом з тим, зазначеного Додатку № 1 до суду не було надано, а отже право вимоги позивача до відповідача належним чином не підтверджено.

При цьому, зі змісту наданого позивачем витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» вбачається, що він не є копією додатка № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський», оскільки не підписаний представником банку. Фактично доданий витяг є документом, що створений позивачем та підписаний його керівником.

Крім того, передача боргу за договором відступлення на певну суму не підтверджує обґрунтованість такого боргу, з огляду на відсутність будь-яких інших доказів його наявності.

Вказане позбавляє суд можливості встановити достовірність відомостей щодо наявності у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором №200522569 від 05.05.2016.

Також доказів того, що ОСОБА_1 були отримані кредитні кошти у розмірі 18893,40 грн саме на рахунок № НОМЕР_4 , відповідно до п. 3 Заяви, суду не надано, а суд не має можливості це встановити самостійно з наданих в якості доказу позивачем виписок по особовим рахункам з 23.05.2016 по 27.07.2020, оскільки, як зазначалося вище, виписка сформована з 23.05.2016, а не з часу укладення договору від 05.05.2016, у виписках зазначені рахунки, які частково не відповідають рахунку, вказаному у розписці про отримання платіжної карти і жодного доказу того, що рахунок, вказаний у виписках, належить саме відповідачці, не зазначено ні у позовній заяві, ні у доданих до позовної заяви доказах.

Таким чином, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за тілом кредиту та нарахованих відсотків за кредитним договором та права на її стягнення.

Недоведеність позивачем видачі кредиту обмежує суд у вирішенні питання про стягнення 3% відсотків та інфляційних втрат.

ТОВ «ФК «ФАГОР» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на підставі договору факторингу, який був укладений 20 травня 2016 року з ТОВ «ФК ПЛЕЯДА», а останній у свою чергу набув права вимоги на підставі укладеного 19 травня 2019 року договору факторингу, укладеного з ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ».

Відповідачкою надано довідку від 17.12.2018, за відомостями якої станом на 17.12.2018 за кредитом, який був наданий ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» клієнту ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 за договором №200522569 від 05.05.2016, заборгованість за Договором погашена в повному обсязі та Договір закритий. Додатково повідомлено, що відповідно до діючого законодавства України (зокрема ст. 204, 1082 ЦК України), дії боржників по виконанню обов`язку на користь ТОВ «ФК «ФАГОР» будуть вважатися належним виконанням зобов`язання за Договором (а.с. 152).

Таким чином, за вказаним договором кредит відповідачем був погашений повністю.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року, яка набрала законної сили, застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано ТОВ «ФК «Плеяда» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» передати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ «ФК «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, кошти, які були отримані ТОВ «ФК «ФАГОР» на підставі недійсного правочину підлягають поверненню первісному кредитору, яким на даний момент є ТОВ «ДІДЖИ Фінанс», що 20 липня 2020 року на підставі укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ Фінанс» договору № 7_БМ набув прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 10-13, 19, 76-81, 141, 223, 247, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальність «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС`, місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 09.12.2024.

Суддя І. М. Нечипоренко