Справа № 286/4143/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

з секретарем Деменчук О. Г.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс», в інтересах якого діє представник за довіреністю адвокат Савінський Костянтин Валерійович, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 65899,05 грн., яка складається з: основної суми заборгованості 15695,68 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7098,80 грн., заборгованості за комісіями 41921,60 грн., суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн., судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правову допомогу.

Позовні вимоги мотивує зокрема тим, що 11.07.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-05774-110713, відповідно умов до якого останній отримав від банку грошові кошти в кредит на поточні потреби в сумі 15000 грн. зі страховим платежем 2160 грн., всього в сумі 17160 грн., під 66,20% річних, строком кредитування 50 місяців, тобто до 11.09.2017 року, зі сплатою щомісячного кредитного платежу в розмірі 1016 грн. та щомісячною платою за кредитне обслуговування в розмірі 3,49% від початкової суми кредиту, загальною вартістю кредиту 33628,86 грн. Банк виконав зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику, однак відповідач зобов`язань щодо повернення кредитних платежів належним чином не виконала, внаслідок чого станом на дату звернення до суду з цим позовом у відповідача утворилася кредитна заборгованість за основним боргом, відсотками, комісіями та 3% річних на загальну суму 65899,05 грн. 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк за плату уступив товариству право вимоги до боржників банку, визначених в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002-05774-110713 від 11.07.2013 року, укладеним між ним і ПАТ «Дельта Банк», на суму заборгованості 64716,08 грн. Кредитні грошові зобов`язання відповідача і надалі залишаються невиконаними в добровільному порядку, що є підставою для стягнення їх в судовому порядку. за прострочення виконання грошового зобов`язання перед новим кредитором відповідач також зобов`язаний на підставі ст.625 ЦК України сплатити 3% річних.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, хоча судова кореспонденція була йому належно вручена, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 11.07.2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 002-05774-110713, відповідно умов до якого останній отримав від банку грошові кошти в кредит на поточні потреби в сумі 15000 грн. зі страховим платежем 2160 грн., всього в сумі 17160 грн., під 66,20% річних, строком кредитування 50 місяців, тобто до 11.09.2017 року, зі сплатою щомісячного кредитного платежу в розмірі 1016 грн. та щомісячною платою за кредитне обслуговування в розмірі 3,49% від початкової суми кредиту, загальною вартістю кредиту 33628,86 грн. Банк виконав зобов`язання щодо надання кредитних коштів позичальнику, однак відповідач зобов`язань щодо повернення кредитних платежів належним чином не виконала, внаслідок чого станом на дату звернення до суду з цим позовом у відповідача утворилася кредитна заборгованість за основним боргом, відсотками, комісіями та 3% річних на загальну суму 65899,05 грн. 02.06.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Профіт Файненс» було укладено договір № 2253/К про відступлення прав вимоги, відповідно до якого банк за плату уступив товариству право вимоги до боржників банку, визначених в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 002-05774-110713 від 11.07.2013 року, укладеним між ним і ПАТ «Дельта Банк», на суму заборгованості 64716,08 грн. Кредитні грошові зобов`язання відповідача і надалі залишаються невиконаними в добровільному порядку.

У відповідності до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час; боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти

Відповідач своїх грошових зобов`язань не виконала ні в установлений кредитним договором строк, ні в строк на вимогу фактора від 30.11.2021 року, ні на час ухвалення судового рішення. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

За розрахунком позивача заборгованість відповідача станом на дату звернення з позовом до суду становить 65899,05 грн. і складається з: заборгованості основної суми заборгованості 15695,68 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7098,80 грн., заборгованості за комісіями 41921,60 грн., суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки та взявши до уваги умови кредитного договору та договору факторингу, суд вважає доведеною обставину порушення умов кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманих коштів та своєчасної сплати нарахованих за користування коштами відсотків і комісії, а тому дійшов висновку, що права позивача, як нового кредитора, порушені, існує заборгованість за договором, право вимоги за яким йому відступлено позивачу, розмір якої (заборгованості) встановлений і становить 64716,08 грн., в тому числі: заборгованість за основним боргом (тіло кредиту) 15695,68 грн., заборгованість за відсотками 7098,80 грн., заборгованість за комісіями 41921,60 грн., в добровільному порядку заборгованість не погашена, а тому сума заборгованості підлягає стягненню в примусовому порядку і позов в цій частині задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн., то ця вимога ґрунтується на нормі ст.625 ЦК України і не суперечить п.18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, а тому також підлягає задоволенню.

Щодо витрат на правничу допомогу, то слід зазначити, що ч.1 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені саме до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата ), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом з тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст.ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12.10.2006у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23.01.2014 у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 у справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч.8 ст.141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 22.01.2021 в справі №925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 в справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/ 16-ц.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач скористався професійною правничою допомогою адвоката Савінського Костянтина Валерійовича на підставі договору про надання правової допомоги № 20/10-07 від 28.10.2020 року відповідно до ордеру про надання правничої допомоги від 29.09.2023 року. Витрати на професійну правничу допомогу, які він просить стягнути з відповідача в розмірі 5000 грн., складаються із вартості робіт по підготовці та подачі позовної заяви, представництва адвокатом інтересів клієнта у суді першої інстанції, незалежно від обсягу наданих послуг/виконаних робіт, тобто є мінімальними.

Надаючи оцінку наданим доказам та зважаючи на відсутність обґрунтованих заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є пропорційним до предмета спору з урахуванням обставин справи та значення для позивача. За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Позивачем не подано доказів сплати на користь держави судового збору в сумі 2684 грн.

Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» (, місцезнаходження: 79037, м.Львів, вул.Богдана Хмельницького, буд. 212, офіс 413) заборгованість в розмірі 65899,05 грн., яка складається з: основної суми заборгованості по кредиту 15695,68 грн., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 7098,80 грн., заборгованості за комісіями 41921,60 грн., суми 3% річних від основної суми заборгованості за період прострочення повернення кредиту 814,56 грн., суми 3% річних від суми процентів за період прострочення повернення відсотків 368,41 грн.; а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 2684 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.08.2024 року.

Суддя: В. І. Вачко