Справа № 509/1143/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2024 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, в порядку загального позовного провадження скаргу заявників (стягувачів) АТ КБ «ПриватБанк», за участю заінтересованих осіб боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження : начальник Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця та зобов?язнання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ :

23 вересня 2024 року, представниця заявників (стягувачів) АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до суду з вказаною скаргою, в якій просила суд, визнати незаконною постанову старшого державного виконавця Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Шершенецької К.М. від 11.09.2023 р. про закінчення виконавчого провадження № 67124656, скасувати постанову старшого державного виконавця Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) Шершенецької К.М. від 11.09.2023 р. про закриття виконавчого провадження № 67124656 та направити виконавчий лист № 509/1143/18 про солідарне стягнення з боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № ODOVAN12155074 від 03.09.2008 р., укладеного між останніми та ОСОБА_1 у розмірі 1901,87 дол. США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 13.05.2019 р. становить 49828,99 грн. до Овідіопольського ВДВС в Одеському районі Одеської області ПМУ Міністерства юстиції (м. Одеса) для подальшого стягнення боргу, мотивуючи це тим, що державним виконавцем стягнення боргу було здійснено у гривнях, виходячи є еквіваленту боргу у гривнях, який було зазначено у рішенні суду та виконавчому у листі, а саме 49828,99 грн., що порушує право стягувачів на отримання боргу саме у валюті 1901,87 дол. США, в якій було укладено кредитний договір.

До своєї скарги представницею заявників було надано клопотання про підтримання скарги та проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 26).

Заінтересовані особи боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з?явились, прод тау, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом надіслання на останню відому заявникам та судові адресу місця їхнього проживання, що підтверджується зворотними поштовими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками листоноші «адресат відсутній за вказаною аадресою», причини неявки не повідомили, заяви про слухання справи за їх відсутністю, письмових пояснень чи заперечень суду не надали (а.с. 78-81).

Представниця суб`єкта оскарження Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з?явилася, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила, надіславши до суду письмові заперечення, в яких категорично заперечувала проти задоволення безпідставної скарги, вважаючи її хибною та необґрунтованою з підстав, викладених у письмових запереченнях на скаргу з додатками з виконавчого провадження ВП № 67124656, в яких просила суд, відмовити у задоволенні скарги, вважаючи дії державного виконавця Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) по складенню оскаржуваних постанов та виконанню рішення суду відповідно до виконавчих листів, ухваленими згідно Закону України «Про виконавче провадження», а також проханням про слухання справи за її відсутності (а.с. 35-56).

Згідно з ч. 2 ст. 450 ЦПК України - неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, копії виконавчого провадження ВП № 55416346, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447-453 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» (чинної на дату виконання рішення суду) - державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна (ч. 1 ст. 20 Закону).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним Кодексом України.

Згідно із п.п. 3,18,23,24 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» - при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов?язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12). За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 7 Постанови від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» - у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов`язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 75 вказаного Закону якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом.

Згідно із ст. 447 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За приписами ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частина 1 статті 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно статті 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 126 ЦПК України передбачено - право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд встановив, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 24.07.2019 р., яке набрало законної сили 27.08.2019 р. - позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволений, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1901,87 дол. США, що за курсом 26,20 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2019 р. складає 49828,99 грн. станом на 13.05.2019 р. за кредитним договором № ODOVAN12155074 від 03.09.2008 р. та судові витрати в сумі 1762 грн. в рівних частках з кожного, а саме, по 881 грн. (а.с. 18,20).

На виконання вказаного рішення, яке яке набрало законної сили 27.08.2019 р. і не було оскаржене позивачами ПАТ КБ «ПриватБанк» - Овідіопольським райсудом Одеської області були видані виконавчі листи від 27.08.2019 р. з точним формулюванням резолютивної частини вказаного рішення, а саме : стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 1901,87 дол. США, що за курсом 26,20 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2019 р. складає 49828,99 грн. станом на 13.05.2019 р. за кредитним договором № ODOVAN12155074 від 03.09.2008 р. (а.с. 19,21-23).

30.09.2021 р. стягувачами АТ КБ «ПриватБанк» на адресу ВДВС була направлена заява про відкриття виконавчого провадження, яка 12.10.2021 р. за вх. 7419/5 Овідіопольським ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) була зареєстрована заява стягувачів про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 509/1143/18 виданий 27.08.2019 року Овідіопольським раусудом Одеської області про : стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 1901,87 (долар США), що за курсом 26,20 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2019 року складає 49828,99 грн. станом на 13.05.2019р. за кредитним договором № ODOVAN12155074 від 03.09.2008 року (а.с. 37-41).

Згідно резолютивної частини виконавчого документу заборгованість у гривневому еквіваленті складає 49828,99 грн., яку особисто вказав у своїй заяві представник стягувачів за довіреністю АТ КБ «ПриватБанк» Дубінін Р.В. (а.с. 37,40).

12.10.2021 року відповідно до ст.ст. 3,4,24,25,26,27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67124656 на суму 49828,99 грн. (згідно виконавчого документу), яка за вихідним № 31560 від 12.10.2021 року направлена стягувачу та боржнику ОСОБА_1 за адресою, яка зазначена у виконавчому документі: АДРЕСА_1 рекомендованим поштовим відправленням, що відповідає вимогам статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», (боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі) (а.с. 42,43).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» разом із постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, а саме у розмірі 4982,90 грн. (а.с. 45).

Згідно з приписами пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, розмір витрат виконавчого провадження складає 269 грн. (а.с. 44).

Початком примусового виконання рішень - є направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, що відповідає вимогам ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно матеріалів виконавчого провадження у період з 2021 р. по 2024 р. боржником ОСОБА_1 періодично, частково погашалась заборгованість через депозитний рахунок відділу, яка перераховувалась стягувачам АТ КБ «ПриватБанк» на відповідний рахунок, а саме :

19.11.2021 р. 867,95 грн на користь стягувача, 86,80 грн. виконавчий збір.

13.12.2021 р. 1112,50 грн на користь стягувача, 111,25 грн. виконавчий збір.

17.01.2022 р. 910,12 грн на користь стягувача, 91,01 грн. виконавчий збір.

10.02.2022 р. 951,36 грн на користь стягувача, 95,14 грн. виконавчий збір.

14.03.2022 р. 951,36 грн на користь стягувача, 95,14 грн. виконавчий збір.

26.10.2022 р. 1014,49 грн на користь стягувача, 101,45 грн. виконавчий збір.

11.05.2023 р. 9000,00 грн на користь стягувача, 100,00 грн. виконавчий збір.

21.06.2023 р. 2700,00 грн на користь стягувача, 300,00 грн. виконавчий збір.

21.07.2023 р. 2700,00 грн на користь стягувача, 300,00 грн. виконавчий збір.

23.08.2023 р. 1818,18 грн на користь стягувача, 181,82 грн. виконавчий збір.

02.10.2023 р. 1800,00 грн на користь стягувача, 200,00 грн. виконавчий збір.

01.11.2023 р. 1800,00 грн на користь стягувача, 200,00 грн. виконавчий збір.

11.12.2023 р. 1350,00 грн на користь стягувача, 150,00 грн. виконавчий збір.

25.01.2024 р. 900,00 грн на користь стягувача, 100,00 грн. виконавчий збір.

26.02.2024 р. 1454,55 грн на користь стягувача, 145,45 грн. виконавчий збір.

21.03.2024 р. 1820,00 грн на користь стягувача, 180,00 грн. виконавчий збір.

25.04.2024 р. 1818,19 грн на користь стягувача, 181,81 грн. виконавчий збір.

29.05.2024 р. 2272,73 грн на користь стягувача, 227,27 грн. виконавчий збір.

28.06.2024 р. 1800,00 грн на користь стягувача, 200,00 грн. виконавчий збір.

29.07.2024 р. 1800,00 грн на користь стягувача, 200,00 грн. виконавчий збір.

23.08.2024 р. 1818,18 грн на користь стягувача, 181,82 грн. виконавчий збір.

10.09.2024 р. 3600,00 грн на користь стягувача, 400,00 грн. виконавчий збір.

10.09.2024 р. 5569,38 грн на користь стягувача, 330,62 грн. виконавчий збір (а.с. 50-52).

Так, 10.09.2024 року боржником ОСОБА_1 на депозитний рахунок надійшла остання сплата заборгованості по примусовому виконанню виконавчого листа № 509/1143/18 виданого 27.08.2019 р. Овідіопольським райсудом Одеської області, що загалом склало - 49828,99 грн. як зазначено в резолютивній частині виконавчого документу.

На думку суду, в даному випадку як в рішенні суду, так і у виконавчому документі - чітко прописано курс та сума стягнення, станом на 13.05.2019 р. (а.с. 20,21).

При чому, в резолютивній частині не зазначено, що державний виконавець повинен змінювати еквівалент курсу НБУ на момент стягнення коштів з огляду на те, що державний виконавець не наділений повноваженнями щодо самостійної зміни резолютивної частини рішення, яке набрало законної сили і на виконання якого видано виконавчий лист.

11.09.2024 р., на підставі п.9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с. 53).

Суд вважає, що скарга стягувачів АТ КБ «Приватбанк» є безпідставною та необґрунтованою, враховуючи, що державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, якій підлягав примусовому віконню, а також, державним виконавцем здійснено усі передбачені чинним законодавством дії щодо неупередженого, своєчасного та фактичного виконання судового рішення, так як рішення та дії суб`єкта владних повноважень бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначених Законом.

Суд звертає увагу на той факт, що представник стягувачів на протязі 4-х років не оскаржив рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 24.07.2019 р., ухваленого на користь АТ КБ «ПриватБанк», тим самим погодившись з сумою стягнення боргу у розмірі 49828,99 грн., вказаною у резолютивній частині рішення суду, яке набрало законної сили 27.08.2019 р. та у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження вказав саме цю суму до стягнення, яка була повністю виконана державним виконавцем на протязі з 2021 р. по 2024 р. Тобто на протязі вказаних 4-х років стягувачів влаштовували суми, які частково надходили на їхній рахунок і жодних питань у АТ КБ «ПриватБанк» не виникало з приводу невірно вказаної суми у виконавчих листах аж до 11.09.2024 р., коли було закінчено виконавче провадження (а.с. 53).

Правовою основою діяльності органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є Конституція України, Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Закон України «Про виконавче провадження», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, інші закони, нормативно-правові акти, прийняті на їх виконання.

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Права і обов`язки виконавців, обов`язковість вимог виконавця визначені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, за частиною 1 цієї статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Наказом МЮУ від 02.04.2012 № 512/5 (зареєстровано в МЮУ 02.04.2012 р. за №489/20802) затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень. Пунктами 6 та 7 Інструкції визначені вимоги, зокрема до постанови. Постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами. Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю. Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, вона підписується електронним цифровим підписом. У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону. Інші посадові особи органів державної виконавчої служби у випадках, передбачених Законом та цією Інструкцією, виносять постанови з урахуванням вимог, визначених цим пунктом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VIII визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, суд вважає, що вищевказані оскаржувані постанови державного виконавця - винесені державним виконавцем правомірно, доводи скарги безпідставні та необґрунтовані, з урахуванням того, що державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» було відкрито виконавче провадження за виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню та строк пред`явлення якого відповідає та узгоджується з вимогами ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», і відповідно, державним виконавцем здійснено усі можливі передбачені чинним законодавством дії щодо неупередженого, своєчасного та фактичного виконання судового рішення, що відповідає вимогам ст. 19 Конституції України, а також, всі оскаржувані рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають законний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом.

Керуючись ст.ст. 126,447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», «Інструкцією з організації примусового виконання рішень», затверджену Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстровану в Міністерстві

юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802, Постановою Пленуму ВССУ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги заявників (стягувачів) АТ КБ «ПриватБанк», за участю заінтересованих осіб боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження : начальник Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця та зобов?язнання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, в цей же строк, з дня отримання копії ухвали.

Повний текст судової ухвали складено та підписано 09.12.2024 р.

Суддя Гандзій Д.М.