Справа №: 343/1070/24
Провадження №: 2/343/408/24
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого - судді Лицура І.М.,

секретаря судового засідання - Бойків В.П.,

з участю адвокатів - Валігури В.В., Мороз І.І.

та Креховецької Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Калуського району Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні будинком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні будинком, що знаходиться в АДРЕСА_1 , шляхом вселення до вказаного будинку, передачі йому ключів від замків та розблокування дверей, приєднання до газопостачання будинку, а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати в загальному розмірі 26 511,20 грн. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі рішення Долинського районного народного суду Івано-Франківської області від 20.02.1978 року в справі № 2-41/1978 житловий будинок, що знаходиться в с.Оболоння Долинського району Івано-Франківської області було розділено між його матір`ю ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_5 в рівних частках по за кожним. В результаті цього даний житловий будинок має одне подвір`я, однак два спарені приміщення, що мають різні адреси: АДРЕСА_1 . Також в будинках є окремі лічильники на газ, воду та електроенергію. Він з матір`ю проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачка за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , якій згідно запису в погосподарській книзі № 11 за 2011-2015 роки виконавчого комітету Оболонської сільської ради, номер погосподарського обліку 0867.1, належав житловий будинок АДРЕСА_1 . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 362483690 від 19.01.2024 року йому стало відомо, що відповідачці на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1250, виданого 13.12.2014 року державним нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори Белей Е.І., на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка з кадастровим номером: :01:010:0308. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 373960556 від 11.04.2024 року, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. Після прийняття спадщини відповідачка намагалася виселити його із зареєстрованого та фактичного місця проживання, однак рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.02.2015 року в справі № 343/3177/14-ц в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено з тих підстав, що у нього відсутнє інше житло. Під час його проживання в будинку відповідачка перешкоджала йому в користуванні житлом, викручувала пробки в електрощитку, перекривала подачу газу, а коли він поїхав з дочкою ОСОБА_7 до сина ОСОБА_8 в Польщу, заблокувала двері, так що до його будинку не було доступу. Після повернення у вересні 2023 року, він намагався зайти в свій будинок, однак не зміг цього зробити через блокування дверей. Відповідачка також заблокувала йому доступ до лічильників, без попередження від`єднала житло від газорозподільної системи. За даним фактом він викликав працівників поліції для проведення перевірки, але двері в будинку ніхто не відчинив. Він фактично проживає в будинку з народження, тому між ним та цим місцем проживання виник родовий зв`язок. Більше того, він оплачує всі комунальні послуги, доглядає за будинком та не чинить відповідачці перешкод у проживанні. Тривалий час його проживання в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним йому в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому виселення його з житла є невиправданим втручанням в приватну сферу, порушенням його прав на повагу до житла. Вказані обставини стали причиною для звернення до суду з даним позовом.

Відповідачка подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 34-38), в якому просила в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити та стягнути з нього на її користь понесені витрати на надання правничої допомоги. Відзив обгрунтувала тим, що позивач був зареєстрований саме за адресою: АДРЕСА_1 , та знятий з реєстрації 15.03.2023 року. частку вказаного житла вона мала у власності вже раніше, а іншу частку успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_6 , яка склала заповіт на її користь. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 224837921 від 21.09.2020 року, їй на праві приватної власності належить ціле домоволодіння за вказаною вище адресою. Позивач зазначає, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , і відомості про зняття з реєстрації відсутні. Однак, згідно витягу з Реєстру територіальної громади за № 2023/002235857 від 15.03.2023 року, ОСОБА_1 15.03.2023 року знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Посилання позивача на те, що він сплачує комунальні послуги та доглядає за житлом не підтверджені жодними належними та допустимими доказами і є неправдивими. Окрім того, ОСОБА_1 має дочку ОСОБА_7 , яка проживає в м.Київ та має у своїй власності квартиру, а син ОСОБА_8 проживає в Польській Республіці, куди позивач їздив на роботу і повернувся лише у вересні 2023 року. Отже, у ОСОБА_1 є родичі першого ступеня споріднення, які зобов`язані його утримувати, тому її житловий будинок не є для позивача єдиним житлом. Крім того, за вказаною адресою позивач не проживає вже близько півтора року.

Позивач подав відповідь на відзив (а.с. 56-57), де зазначив, що рішенням Долинського районного народного суду Івано-Франківської області від 20.02.1978 року будинок за адресою: АДРЕСА_1 було розділено між їх батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в рівних частках по за кожним, в результаті чого будинок має одне подвір`я та два спарені приміщення, які мають номери: АДРЕСА_1 . Відповідно до даних його паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 12.03.2025 року, він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також довідкою № 30-ОБ від 16.04.2024 року підтверджується той факт, що спірний житловий будинок згідно відомостей з погосподарської книги АДРЕСА_1 та 27-А. У відповідності до вже наданої відповідачкою інформаційної довідки з державного реєстру речових прав, у неї відсутня реєстрація за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вона не має правових підстав перешкоджати йому в проживанні за зареєстрованим місцем проживання. Він зареєстрований саме за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, посилання відповідачки на те, що його діти зобов`язані його утримувати, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. На даний час він може повністю себе забезпечити і не потребує сторонньої допомоги. Він зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , іншого житла не має, тому відповідачка не має права чинити йому перешкоди в проживанні.

В судовому засіданні позивач та його представник згідно ордера на надання правничої допомоги серії ВС № 1303446 від 19.08.2024 року (а.с. 82) адвокат Мороз І.І. позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити в повному обсязі. Додатково позивач зазначив, що з народження він проживав у спірному будинку. В 2022 році він поїхав на роботу в Польщу, а коли повернувся, відповідачка до житла його не впустила. Він двічі викликав працівників поліції, однак, останні його права не захищають, тому змушений був звернутися до суду.

Відповідачка та її представник згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АТ № 1071108 від 10.06.2024 року (а.с. 49) адвокат Креховецька Н.М. позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні, обгрунтувавши свої заперечення аргументами, викладеними у відзиві на позов. Також ОСОБА_2 додатково вказала, що позивач не проживав постійно в спірному будинку, зокрематривалий час, десь біля 15 років, він проживав в м.Коростень Житомирської області, а коли мати померла і вона прийняла спадщину після її смерті, почав з нею скандалити та претендувати на частину будинку. Коли ще була жива мати, то брат проживав в одній кімнаті в будинку, яка мала окремий вхід. З лютого 2022 року він добровільно в будинку не проживає. Тривалий час проживав у співмешканки, потім поїхав на роботу в Польську Республіку до сина і повернувся лише у вересні 2023 року. На даний час він проживає за іншою адресою, з реєстрації за спірною адресою знятий. Вона є єдиним власником будинку АДРЕСА_1 , де проживає разом з сім`єю своєї дочки. Будинку по АДРЕСА_1 не існує.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши та оцінивши всі здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 41 Конституції України кожному гарантовано право володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Отже, право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту.

Зазначені гарантії відображені й у статті 321 ЦК України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного Цивільного Суду від 13 травня 2021 року, справа № 555/571/20, зазначено про те, що статтею 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожній особі крім інших прав гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного Цивільного Суду від 13.05.2021 року, справа № 555/571/20, зазначено, що у своїй практиці ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання справедливого балансу. Заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар внаслідок втручання у її права. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, й наслідками, що настають.

Вирішуючи спори про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, який перебуває у приватній власності, суди з урахуванням обставин справи надають оцінку правам, гарантованим ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, пропорційності втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло з метою захисту права власності.

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як встановлено в судовому засіданні, визнається сторонами та підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362483690 від 19.01.2024 року (а.с. 14), ОСОБА_2 є єдиним власником будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 85,0 кв. м., житловою - 52,3 кв. м., та земельної ділянки за вказаною адресою, площею 0,0696 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: :01:010:0308.

Виготовлений 23.09.2019 року ОКП «Івано-Франківське БТІ» технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 40-43), підтверджує, що вказаний житловий будинок знаходиться по АДРЕСА_1 та має загальну площу 85,0 кв. м., житлову - 52,3 кв. м.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 07.11.2013 року, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с. 44), мати сторін по справі ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори 13.12.2014 року (а.с. 45), ОСОБА_2 успадкувала частку будинковолодіння по АДРЕСА_1 після смерті своєї матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на іншу частку якого вона на той час вже мала, та стала його єдиним одноосібним власником.

В судовому засіданні також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є братом відповідачки і на час смерті їх матері був зареєстрований та проживав в спірному будинковолодінні за вищевказаною адресою.

Також судом також встановлено та не заперечується сторонами, що позивач на початку 2022 року добровільно залишив житло і з того часу в ньому не проживає.

У відповідності до Витягу з Реєстру територіальної громади № 2023/002235857 від 15.03.2023 року (а.с. 46), ОСОБА_1 з 26.05.2006 року по 15.03.2023 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 15.03.2023 року.

В судовому засіданні позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту вчинення відповідачкою перешкод в користуванні житлом.

Зазначені в позовній заяві свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, як ствердив сам позивач, останній помер, а ОСОБА_9 , хоч і отримав судову повістку рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с. 80), до суду не з`явився, позивач його явку не забезпечив.

Долучені позивачем до позовної заяви довідка ПОГ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції Н.Новошицького від 20.09.2023 року, відповіді на адресу позивача за підписом начальника відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області № 867721109 та № 2006/108/60/01-2024 від 06.02.2024 року (а.с. 19-21) жодним чином не підтверджують факту вчинення відповідачкою перешкод позивачу в користуванні житлом, а тільки містять виклад звернень останнього з цього приводу до органу поліції.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності та нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 373960556 від 11.04.2024 року (а.с. 15), що об`єкт нерухомого майна (будинок) за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній, хоч в позовній заяві позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні житлом саме за цією адресою.

Суд критично оцінює твердження позивача в заяві про те, що він оплачує всі комунальні послуги, доглядає за будинком, що його було виселено із вказаного будинку і він потребує вселення та передачі йому ключів від замків, оскільки жодних належних і допустимих доказів цього суду не надано, відсутні будь-які дані щодо вчинення відповідачкою протиправних дій відносно позивача щодо позбавлення його права на проживання у вказаному будинку.

Посилання позивача на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» суд не приймає до уваги, оскільки заявники в цій справі скаржились на порушення їхнього «права на житло» у зв`язку з визнанням недійсною їхньої прописки та виселенням, чого немає в даній справі.

Позивачу було відомо про те, що 15.03.2023 року він був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , і вказані дії він не оспорив.

Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не вказав жодну норму закону, яка, на його думку, порушена відповідачкою.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини в сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, з позивача на користь відповідачки слід стягнути відшкодування понесених нею витрат на надання правничої допомоги адвокатом Креховецькою Н.М. в розмірі 5 000,00 грн., оскільки ці витрати підтверджуються квитанцією ТS202162, виданою відділенням АТ «ПриватБанк» 20.08.2024 року (а.с. 107), є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на їх виконання, та значенням справи для відповідачки.

На підставі викладено, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319,321 ЦК України, керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком відмовити в зв`язку з безпідставністю позовних вимог.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) відшкодування понесених витрат на надання їй професійної правничої допомоги адвокатом Креховецькою Н.М.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Долинським РС УДМС України в Івано-Франківській області 12.02.2015 року.

Відповідачка: ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт серії СС номер: НОМЕР_6 , виданий Долинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 13.11.1999 року.

Суддя:

Повний текст судового рішення виготовлено 09.12.2024 року.