Справа № 201/8837/24
Провадження № 2-о/201/407/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Тоцькій Л.В.,

за участі адвокатів Гуржій К.С., Мельникова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрs цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа ОСОБА_2 ) про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця вказує, що 17.06.2016р. уклала шлюб із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шлюб між подружжям було розірвано через психологічне насильство з боку ОСОБА_2 .

На початку березня 2022р. заявниця із дитиною виїжджали до Германії через введений в Україні воєнний стан, надалі повернулася в Україну.

Психологічне насильство з боку колишнього чоловіка продовжувалося шляхом отримання повідомлень образливого змісту у соціальних мережах (Телеграм, Інстаграм тощо), які полягали у образливій принизливій нецензурній лайці, і, оскільки вони видалялися, то заявниця стала вживати заходів для їх збереження. Від лютого 2024р. вона працює веб-кам моделлю, але категорично наполягає на тому, що її діяльність не носить характер порнографічної. Також вона почала зустрічатися з іншим чоловіком, на ім`я ОСОБА_4 . ОСОБА_2 , дізнавшись про викладене, продовжив контролювати її життя, знецінює її як особистість, переслідує, стежачи за її життям та життям чоловіка, з яким заявниця намагається налагодити стосунки, погрожує.

Погрози колишнього чоловіка вона сприймає як реальні, його боїться і вона, і дитина. Він є співробітником СБУ, володіє навичками морального тиску на людину і застосовує ці навички до заявниці як колишньої дружини, прикриваючи психологічне насильство турботою про спільну дочку. Має в своєму розпорядження пневматичну зброю. Через викладене у неї почалися панічні атаки, вона змушена була звернутися за медичною допомогою до лікаря-психіатра.

Тому просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до шести місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 наближатися до заявниці ближче ніж на 100 метрів; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з заявницею, та контактувати з неї через інші засоби зв`язку особисто.

В судовому засіданні заяву підтримала, просить задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви. Вказує, що дійсно надсилав заявниці у месенджери повідомлення, але їх причиною є конфлікт стосовно виховання дитини. Він вважає заявницю поганим прикладом їй спільній дочці, адже вона займається веб-кам моделінгом, а, на його думку, це проституція. Дізнався про таку її роботу випадково, коли розшукував іншу людину в інтернеті. Тому він вживав заходів для припинення такої діяльності, пропонував їй іншу роботу (в колл-центрі). Заявниця відмовилася змінювати род діяльності, зазначивши, що ця робота є шахрайством. Він познайомився із ОСОБА_4 , чоловіком, з яким зустрічається зараз заявниця, тому що його цікавило, з ким проводить час його дочка. При цій зустрічі була і дитина, і заявниця. Надалі він знайшов профіль ОСОБА_4 в мережі Інстаграм, але це обумовлено бажанням більше дізнатися про нього, адже зараз спільна дочка ОСОБА_5 проживає із заявницею. Всі повідомлення, які він направляв заявниці це конфлікт світосприйняття між ними, він дійсно є співробітником СБУ, спеціалістом сектору радіоконтррозвідки, але психологічного насильства не застосовував. Факту відправки повідомлень та їх зміст не заперечує. За заявницею не стежить, але «тримає руку на пульсі», бо не знає, що від неї очувати в майбутньому, адже вважає її людиною із низькою соціальною відповідальністю. Коли перебунтував, то перестав писати. До органів опіки та піклування із заявами про негативний вплив морального обліку заявниці на дочку не звертався, суду вимог про визначенням місця проживання із ним не заявляв, але планує це зробити.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, електронні докази шляхом огляду їх оригіналів на носіях (текстові та голосові повідомлення в мережі «Телеграм»), встановив наступне.

17.06.2016р. заявниця та заінтересована особа уклали шлюб, 12.07.2017р. в них народилася дочка ОСОБА_3 , 26.04.2023р. шлюб між подружжям було розірвано (а.с.21-24).

Також встановлено, що з 01.02.2024р. ОСОБА_2 направляє заявниці в месенджері «Telegram» численні повідомлення з приводу організаційних побачень із дочкою, в яких вдається до відкритих погроз, в тому числі неповернення дитини матері, образ, приниження честі та гідності, застосовує нецензурну лайку, називає непристойними словами заявника і надсилає їй скріншоти порнографічного характеру, зауважуючи, що вона займається саме цим, адже працює веб-кам моделлю, вживає лексику, недопустиму у нормальному людському спілкуванні.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

У пункті 9 частини першої статті 1 вказаного Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Судом встановлено, що з лютого 2024р. ОСОБА_2 вчиняє дії, які мають характер домашнього насильства. У переписці, яку ОСОБА_2 тривалий час та систематично веде по телефону із заявником з приводу організації побачень з дочкою, він висловлює погрози розправи, в тому числі фізичної, ображає та принижує заявника, застосовує нецензурну та іншу неприйнятну лексику.

Ця обставина підтверджується наданими заявником скрін-шотами повідомлень, які є належними і допустимими доказами, факт їх надсилання і зміст не заперечується заінтересованою особою.

Із зазначених доказів вбачається, що конфлікти між учасниками справи мають тривалий характер, такі конфлікти мають ознаки психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо) тиску, і є такими, що порушують психологічну недоторканість людини.

Роздруківки, надані заявницею, містять текст повідомлень та конкретний час доби. Вказані повідомлення надсилалися самій заявниці, в тому числі в нічний час (опів-на-першу ночі). Характер повідомлень є образливим, з нецензурною лексикою, погрозами, які як видно із доводів заяви, реально сприймаються заявником, оскільки ОСОБА_2 є спавробітником СБУ.

Причиною припинення надсилання повідомлень суд вважає звернення заявниці із заявою про видачу обмежувального припису.

Судом у судовому засіданні була оглянута переписка у смартфонах заявниці та заінтересованої особи, й суд переконався, що додаток «Telegram» дійсно містить повідомлення, зміст яких повністю відповідає змісту повідомлень, роздруківка яких долучена до заяви. Переписка (текстові, голосові повідомлення) також зафіксовані на флеш-носіях, долучених до матеріалів справи.

Психологічне насильство це маніпуляції, словесні образи, приниження та шантаж. Кривдник чинить насильство зумисне, аби викликати в людини емоційну реакцію та завдати шкоди. Ознаки психологічного насильства це: контроль (кривдник прагне керувати життям іншої людини, він хоче впливати на вибір роботи, друзів чи навіть одягу), знецінення (приниження, нецензурна лайка та словесні образи, таким чином кривдник прагне завдати емоційного болю іншій людині); ігнорування (кривдник ігнорує потреби людини та вдає, що її не існує, це один із методів покарання), ізоляція (кривдник забороняє спілкуватися з іншими людьми, ходити на роботу або навчання), переслідування (кривдник стежить за постраждалою в реальному житті та соцмережах, погрожує та шантажує, аби отримати бажане).

Заперечення заінтересованої особи стосовно аморальної, на його думку, поведінки заявниці та вплив такої поведінки на дитину, що він і намагався припинити шляхом надсилання цих повідомлень, і вирваність їх із контексту, суд не враховує.

ОСОБА_2 не звертався до органу опіки та піклування з приводу негативного впливу матері на дитину, не звертався до суду із позовом про визначення місця проживання дитини із ним аж до 12.11.2024р., не звертався до поліції з приводу зайняття заявницею проституції.

Викладене свідчить не про його наміри в інтересах дитини припинити протиправну поведінку колишньої дружини, а про наміри контролювати та керувати життям заявниці як колишньої дружини, в тому числі шляхом маніпуляції дитиною (повідомлення від 04.05.2024р. «я йду в суд за дочкою»).

Про це також свідчить знайомство заінтересованої особи із чоловіком, з яким зустрічається заявниця ( ОСОБА_4 ), в дитячому розважальному центрі, після якого заінтересована особа відшукала сторінку цього чоловіка в Інстаграмі з метою подальшої перевірки, а також подальше розпитування дитини про те, чи не «приїхали» ще за ОСОБА_4 , бо він «сєпар». Про це свідчить і його текстове повідомлення «держу руку на пульсе», і повідомлення «я еще посмотрю твою страницу на «Онлифанс» (мовою оригіналу), про це свідчить і одночасне направлення заявниці великої кількості повідомлень (а.с.7, файл RPReplay_Final на флешці а.с.105), які містять в собі знак питання, якщо вона одразу не відповідає на попереднє повідомлення, пропозиція іншого заробітку (в кол-центрі, який займається шахрайством).

Вживання великої кількості нецензурної лайки, образливих висловлювань та іншої лексики, недопустимої у нормальному людському спілкуванні, чого і сама заінтересована особа не заперечує, свідчить про намагання знецінення заявниці і прагнення завдати емоційного болю іншій людині. Окрім постійної нецензурної лайки, про це свідчать і повідомлення заінтересованої особи «ну и да, я тебя ненавижу, просто презираю, откровенно ненавижу. Это новость? Странно (ориг)», «и возвращаемся, мой ребенок, какие хочу детские травмы, такие и наношу (ориг)» та інш. (флешка, а.с.105). Для дитини такі дії заінтересованої особи створюють негативний приклад непристойної поведінки.

Окрім викладеного, про переслідування та шантаж з метою отримати бажане свідчить повідомлення до заявниці «и как-то донеси малой, если она мне звонить не будет, я перестану интересоваться ее жизнью тоже, в целом (ориг)». Про погрози свідчить повідомлення «я тебе нормальной жизни не дам», «ходите оглядывайтесь оба» та інш.

Відтак судом встановлені в діях заінтересованої особи такі ознаки психологічного насильства як словесні образи, приниження, переслідування, контроль, шантаж, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, що спричинили емоційну невпевненість і завдали шкоди психічному здоров`ю заявниці.

З приводу свого психологічного стану заявниця зверталася за консультацією до психіатра, ій виставлений діагноз та призначено лікування, про що в матеріалах справи мається меддокументація (а.с.96). Це свідчить про серйозність сприйняття заявницею фактів домашнього насильства, оскільки вона враховує також і роботу її колишнього чоловіка у державному органі спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України, її переживання з приводу можливості їх повторень та бажання заявниці попередити зазначені дії ОСОБА_6 й захиститися від них.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не зобов`язує суд визначати причини та мотиви домашнього насильства, а лише зобов`язує встановити факт насильства у певній формі та вжити зазначених Законом заходів, тому доводи заінтересованої особи про подачу позову про визначення місця проживання дитини із ним суд не враховує.

При цьому суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом.

Відтак, на підставі оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства (оцінки ризиків), заяву слід задовольнити, бо заінтересована особа припинила надсилати повідомлення заявниці через звернення її до суду із заявою, що розглядається, і свій спосіб життя на не змінила, але частково, шляхом видання обмежувального припису про заборону тривалістю 3 місяці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто, оскільки підстав для заборони на більший строк наразі судом не встановлено. За положеннями ч.5 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом.

Стосовно вимоги заявниці заборонити ОСОБА_2 наближатися до неї ближче ніж на 100 метрів суд зазначає наступне.

За положеннями ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відтак законом не передбачений такий захід тимчасового обмеження як заборона наближатися до заявниці ближче ніж на 100 метрів, тому суд відмовляє у видачі обмежувального припису в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, ч. 1 ст. 247, ст.ст. 350-1 350-8 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа ОСОБА_2 ) про видачу обмежувального припису, - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 (кривдника), ІНФОРМАЦІЯ_3 , на строк 3 (три) місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто.

Згідно ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Згідно ч. 2 ст. 350-8 ЦПК України про видачу обмежувального припису кривднику ОСОБА_2 проінформувати Відділ поліції № 2 Дніпровського районного управління поліції №1 ГУНП в Дніпропетровській області за місцем проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 для взяття кривдника на профілактичний облік, а також Адміністрацію Соборного району Дніпровської міської ради за місцем проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3

Суддя: Д.О. Покопцева