ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року

м. Черкаси

Справа № 695/2915/22
Провадження № 22-ц/821/235/24
категорія: 304010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л.І.,

суддів: Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.

секретаря Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката Федини Олександра Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля, у складі судді Ушакової К.М.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наприкінці лютого місяця 2022 року сторони досягли згоди з усіх істотних умов щодо купівлі-продажу позивачеві ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_3 автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, VIN-код « НОМЕР_1 », 2006 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », належний відповідачеві на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 .

Укладаючи угоду, позивач стверджував, що тимчасово не має паспорта, бо лишив його комусь як заставу, а тому не має змоги здійснити переоформлення в територіальному реєстраційному центрі МВС України.

Разом з тим, оскільки сторони знайомі між собою та угода супроводжувалась неодноразовими зустрічами у присутності свідків, які також знайомі між собою, позивач сплатив, а відповідач отримав узгоджену плату за автомобіль у розмірі 3 000 євро.

Одночасно відповідач передав позивачеві, а останній прийняв вищевказаний автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та обидва комплекти ключів від автомобіля.

Оскільки автомобіль до того ж перебував у несправному стані (чим також була обумовлена неможливість його слідування до реєстраційного підрозділу МВС України), позивач власними силами транспортував придбаний автомобіль до станції технічного обслуговування та за власний рахунок здійснив ремонт автомобіля.

10.05.2022 сторони уклали простий письмовий договір купівлі-продажу автомобіля у вигляді власноруч складеної відповідачем та переданої позивачеві розписки, якою він засвідчив, що дійсно продав позивачеві вищевказаний автомобіль та отримав 3 000 євро.

На час передачі автомобіля позивачеві, у подальшому на час складення розписки, відповідач запевняв позивача, що тимчасово не може здійснити переоформлення автомобіля у сервісному центрі МВС України через тимчасову відсутність власного паспорта, однак у подальшому, намагаючись шахрайським шляхом привласнити і отриману від позивача плату за автомобіль, і відібрати у покупця придбаний автомобіль (бо він не переоформлений у встановленому законодавством порядку), письмово звернувся до національної поліції з заявою, що нібито автомобіль у нього було відібрано силою, примусом тощо, що повністю не відповідає дійсності.

За зверненням відповідача відкрито кримінальне провадження №0000793 від 14.09.2022, деякі з матеріалів якого додаються до цього позову.

Таким чином, позивач відкрито і вільно користувався придбаним у відповідача автомобілем аж поки у межах вищевказаного кримінального провадження автомобіль не було вилучено у позивача 12.10.2022 поліцією як нібито такий, яким «незаконно заволоділи».

За даних обставин складення відповідачем письмової розписки про продаж автомобіля за визначену ціну і письмове підтвердження отримання оплати разом з передачею позивачеві автомобіля, свідоцтва про реєстрацію, обох комплектів ключів від автомобіля свідчить, що сторони вчинили саме договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки вони фактично вчинили достатні і необхідні дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.

На підставі наведеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу від 10.05.2022 між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_1 автомобіля MITSUBISHI OUTLANDER, VIN-код « НОМЕР_1 », 2006 року випуску, реєстраційний номер « НОМЕР_2 », належний на праві власності продавцеві відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу, оскільки сторони не досягли домовленості щодо істотних умов договору, а також, укладення та оформлення вказаного договору підлягає державній реєстрації та здійснюється безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо застосування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові у справі № 444/848/16 суд зазначив, що встановлені обставини даної справи не є подібними, тому суд не застосував до спірних правовідносин висновки, викладені у вказаній вище справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Федина О.В., вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позов ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що складання відповідачем письмової розписки про продаж конкретного автомобіля з реєстраційними даними і свідоцтвом про реєстрацію, за визначену ціну і письмове підтвердження отримання оплати разом з передачею позивачеві автомобіля, свідоцтва про реєстрацію, обох комплектів ключів від автомобіля свідчить, що сторони вчинили саме договір купівлі-продажу автомобіля. Оскільки вони фактично вчинили достатні і необхідні дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля, що призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.

Зауважує, що у рішенні не конкретизовано з яких саме істотних умов договору купівлі-продажу сторонами не досягнено згоди, оскільки навпаки всі необхідні і достатні умови оговорені та виконані, за виключенням переоформлення у реєстраційному підрозділі МВС України.

Вважає за неправильне застосування закону до спірних правовідносин та посилання суду на недотримання вимог сторонами Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого КМУ від 11.11.2009 № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них ТЗ та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998 №1388 та обґрунтування «неукладеності» правочину.

Зауважує, у правовідносинах, що склалися між сторонами і щодо яких виник спір, позивач не має жодного іншого способу захисту свої прав та інтересів, окрім визнання дійсним договору купівлі-продажу на підставі ч. 2 ст. 218 ЦК України.

Вказує, що за обставин, коли виникнення права власності на транспортні засоби Законом пов`язуються виключно з реєстрацією такого права реєстраційними підрозділами МВС України, на думку суду, мало б бути унеможливлено і здійснення реєстрації права власності на транспортні засоби на підставі будь-якого іншого договору, окрім укладеного реєстраційному підрозділі МВС України одномоментно з державною реєстрацією.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що відповідно до копії технічного паспорту серії НОМЕР_3 власником автомобіля марки «MITSUBISHI» номерні знаки НОМЕР_2 є ОСОБА_3 .

Згідно копії розписки, оригінал якої був досліджений у судовому засіданні, ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 автомобіль Міцубісі Отлендер державна реєстрація НОМЕР_2 за 3 000 євро. Вказана розписка написана від руки з помилками, нерозбірливим почерком, без дати складення.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.09.2022 зареєстровано кримінальне провадження № 0000793 за заявою ОСОБА_3 . Короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинене кримінальне правопорушення: 13.05.2022 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_3 за адресою по АДРЕСА_1 незаконно заволоділи його автомобілем «MITSUBISHI» номерні знаки НОМЕР_2 .

Згідно розписки від 12.08.2022 вбачається, що ОСОБА_1 зобов`язався зберігати автомобіль Міцубісі Отлендер, днз НОМЕР_2 , до вирішення питання по суті, розписка написана власноручно без фізичного та морального тиску.

До апеляційної скарги, представником позивача адвокатом Фединою В.О. було долучено постанову про закриття кримінального провадження від 30.11.2022, з якої вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000793 від 14.09.2022, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_1 26 грудня 2023 року, було зупинено провадження у справі до вступу правонаступників ОСОБА_1 .

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 18 липня 2024 року поновлено апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 31 жовтня 2024 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 його дружину ОСОБА_2 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , адвоката Федину О.В., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦПК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша статті 639 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (далі - Порядок № 1200), та Порядку № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки відповідних договорів.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників. Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з ч. ч. 4, 6 ст. 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» при державній реєстрації легкових автомобілів у реєстраційних документах роблять відмітку щодо їх призначення згідно з документами виробника (легковий, таксі, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо). Порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.

Абзацом шостим пункту 12 Порядку № 1200 передбачено, що оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 1388 встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень (пункт 2 Порядку № 1388).

Абзацом першим пункту 8 Порядку № 1388 встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух» ).

Також пунктом 8 Порядку № 1388 визначено перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів і є підставою для їх реєстрації за новим власником. Такими документами є, зокрема, оформлені в установленому порядку договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ України та центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах Міністерства внутрішніх справ України транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Відповідно до абзацу першого пункту 33 Поряду № 1388 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перереєстрація транспортних засобів проводиться в разі отримання свідоцтва про реєстрацію замість утраченого або непридатного для користування, зміни їх власників, місця реєстрації або найменування власників - юридичних осіб (крім зміни найменування юридичної особи у зв`язку із зміною типу акціонерного товариства або у зв`язку з перетворенням акціонерного товариства в інше господарське товариство), місця проживання або прізвища, власного імені, по батькові (за наявності) фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, а також у разі заміни номерних знаків, отримання чи перезакріплення індивідуальних номерних знаків, зміни кольору, переобладнання транспортного засобу чи заміни кузова, інших складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Отже, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Звертаючись із даним позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх вимог, посилався, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI» номерні знаки НОМЕР_2 та написана відповідачем розписка, що підтверджує факт укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно виходив із того, що із змісту розписки не вбачається, що сторони уклали договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки в ній відсутні усі істотні умови даного договору купівлі-продажу, тому розписка не є належним доказом укладення договору купівлі-продажу автомобіля між сторонами.

Колегія суддів вважає, оскільки законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Тому сторони мали можливість здійснити перереєстрацію спірного автомобіля з використанням інших, передбачених Порядком № 1388, способів реєстрації, зокрема шляхом особистої явки до органу реєстрації транспортних засобів. При цьому суд не може підміняти орган, уповноважений здійснювати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб і перебирати на себе повноваження, які законодавством віднесені до компетенції цих органів.

Сторони не дотрималися умов укладеного між ними договору купівлі-продажу автомобіля щодо його державної реєстрації в територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України згідно з Порядком № 1388. За таких обставин, оскільки спірний автомобіль не було знято з обліку в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України та він зареєстрований за відповідачем, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову, так як продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що у правовідносинах, що склалися між сторонами і щодо якого виник спір - позивач не має жодного іншого способу захисту свої прав та інтересів, окрім визнанні дійсним договору купівлі-продажу на підставі ч. 2 ст. 218 ЦК України, не варті уваги, оскільки ч. 2 ст. 218 ЦК України визначено, що якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним, проте у даній справі відповідач заперечив щодо укладення усного договору-купівлі продажу спірного автомобіля.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Федини Олександра Васильовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: О.В. Карпенко

Т.Л. Фетісова