Справа № 132/2042/23
Провадження № 2/132/68/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"08" січня 2024 р.Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого - судді СЄЛІНА Є.В., при секретарі судового засідання - РЯБІШИНІЙ Ю.С., за участі: представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката АЛЬОШКІНОЇ О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Хмільницького району Вінницької області у порядку загального позовного провадження цивільну справу № 132/2042/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

30.06.2023 року до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_2 із вказаним цивільним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 8000грн., та 1000грн. витрат на правничу допомогу, а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_1 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батька ОСОБА_3 . На обґрунтування вказаних вимог зазначила, що вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 07.12.2022 року у справі № 132/2400/22, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Даним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 - 19.07.2022 року близько 09год.00хв. перебуваючи поруч із домогосподарством, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , та переконавшись у тому, що остання його залишила, через незамкнену хвіртку зайшов на територію цього домоволодіння, та через відчинене вікно, проник всередину житлового будинку, в якому реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, повторно, діючи з прямим умислом та з корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, на кухні в одній із шухляд, виявив грошові кошти в сумі 8000грн., які викрав та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 8000грн. Оскільки дані грошові кошти не повернені до теперішнього часу, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2023 року, визначено склад суду з розгляду даного позову, а саме головуючого суддю Сєліна Є.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 12.07.2023 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 09.10.2023 року, закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, зазначених у поданому позові.

Відповідач ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ «Кременчуцька виховна колонія», надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково, не заперечує щодо відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 8000грн., натомість заперечує щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000грн., понесення яких не підтверджено належними доказами. Його представник - адвокат АЛЬОШКІНА О.І. в судовому засідання підтримала позицію свого підзахисного та просила її врахувати під час ухвалення судового рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в передбаченому законом порядку, заперечень проти задоволення позову не надав, із заявами та/або клопотаннями щодо відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідну практику Європейського суду з прав людини, як джерело право.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року та «Олександр Шевченко проти України» (Заява № 8371/02) від 26.04.2007 року.

Передбачене частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» («Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989 року).

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Саме на національні суди покладено обов`язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні (рішення від 06.09.2007 року у справі «Цихановський проти України», рішення від 18.10.2007 року у справі «Коновалов проти України»).

У рішенні в справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Слід також зазначити, що у відповідності до статті 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», інформація про кожне судове засідання, оприлюднювалася на офіційному веб-порталі Судової влади України та учасники справи не були позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про дати судових засідань, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до вказаного сайту.

За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності позивача ОСОБА_2 та відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що не може розцінюватись, як порушення їх прав, передбачених ст.ст.43, 49 ЦПК України.

Заслухавши вступну промову представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Альошкіної О.І., з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши в порядку, визначеному в підготовчому засіданні у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно роз`яснень, викладений в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність зазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 07.12.2022 року у справі № 132/2400/22 (номер провадження 1-кп/132/318/22), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 - 19.07.2022 року близько 09год.00хв. перебуваючи поруч із домогосподарством, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , та переконавшись у тому, що остання його залишила, через незамкнену хвіртку зайшов на територію цього домоволодіння, та через відчинене вікно, проник всередину житлового будинку, в якому реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи явну протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, повторно, діючи з прямим умислом та з корисливим мотивом, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, на кухні в одній із шухляд, виявив грошові кошти в сумі 8000грн., які викрав та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, заподіявши ОСОБА_2 матеріальну шкоду на загальну суму 8000грн.

Згідно положень частини шостої статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 8000грн., визнає, а тому відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у вказаній частині та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 8000грн.00коп., а за наявності підстав, передбачених в ч.2 ст.1179 ЦК України, а саме у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_1 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батька ОСОБА_3 .

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000грн., то позов в цій частині не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, в ній відсутнє документальне підтвердження витрат на правову допомогу, оскільки суду не було надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжний документ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВІдповідчно до частин першої, шостої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір розмірі 1073грн.60коп., а за наявності підстав, передбачених в ч.2 ст.1179 ЦК України, а саме у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_1 майна, достатнього для відшкодування ним судових витрат, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батька ОСОБА_3 .

За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст.133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - 8000грн.00коп., а за наявності підстав, передбачених в ч.2 ст.1179 ЦК України, а саме у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_1 майна, достатнього для відшкодування ним шкоди, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батька ОСОБА_3 .

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір розмірі 1073грн.60коп., а за наявності підстав, передбачених в ч.2 ст.1179 ЦК України, а саме у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_1 майна, достатнього для відшкодування ним судових витрат, в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі з його батька ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя