Справа № 347/104/24
Провадження № 2/347/233/24
У Х В А Л А

Іменем України

(про відвід судді)

26 лютого 2024 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючої судді у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад доводів заявника.

В провадженні Косівського районного суду перебуває наведена цивільна справа.

26.02.2024 року до Косівського районного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах відповідача по справі ОСОБА_2 про відвід головуючої судді Кіцули Ю.С.

У своїй заяві, ОСОБА_1 зазначає, що позивач ОСОБА_3 звернулася до Косівського районного суду Івано- Франківської області 12.01.2024 року із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення. Позовна заява була зареєстрована за номером №347/100/24 та автоматизований розподіл визначив склад суду - головуючий по справі - суддя Крилюк М.І.

Однак, Федак О.М. не задовольнив визначений склад суду і 15.01.2024 року до відкриття провадження у справі позивач в справі ОСОБА_3 подала до суду заяву про повернення позовної заяви, як помилково надісланої на розгляд суду про що вказано в ухвалі Косівського районного суду Івано-Франківської області (Головуючий по справі - суддя Крилюк М.І.) від 15.01.2024 року про повернення позовної заяви. Фактично Ухвала Косівського районного суду Івано-Франківської області (Головуючий по справі - суддя Крилюк М.І.) від 15.01.2024 року про повернення позовної заяви не підлягала негайному виконанню та набрала законної сили лише 31.01.2024 року.

Однак, 15.01.2024 року, ще до знаходження в провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області аналогічного позову, ОСОБА_3 знов звернулася до Косівського районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення. Позовна заява була зареєстрована за номером №347/104/24 та автоматизований розподіл визначив склад суду - головуючий по справі - суддя Кіцула Ю.С.

Як стверджує представник ОСОБА_1 , суддя Кіцула Ю.С. не звернула на таке зловживання своїми процесуальними правами уваги, не звернула уваги та факт того, що 15.01.2024 року позовна заява подана з порушенням ст. 175 ЦПК України та 18.01.2024 року суддею Кіцулою Ю.С. була винесена ухвала про залишення позову без руху, однак з інших підстав, а саме: «позивачем до позовної заяви, поданої через систему "Електронний суд", не додано доказів надсилання листом з описом вкладення відповідачам копії позовної заяви та доданих до неї документів на вказану адресу».

Також ОСОБА_1 звертає увагу, що позовна заява обґрунтована тим, що Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі №347/721/22 скасоване рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 березня 2023 року та позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання недійсними та скасування державної реєстрації договорів дарування житлового будинку, земельної ділянки, скасування державної реєстрації - задоволені в повному обсязі.

Так, головуючим по справі №347/721/22 за вказаними позовними вимогами, в задоволенні яких було відмовлено ОСОБА_3 , була суддя Крилюк М.І., яка підійшла до розгляду справи неупереджено, що й не влаштувало ОСОБА_3 при зверненні 12.01.2024 року до Косівського районного суду Івано-Франківської області.

ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 є постійним учасником справ, що знаходяться в провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області, а всі справи, які розглядаються суддею Кіцулою Ю.С. за участю ОСОБА_3 , ухвалені на користь останньої.

Вказані обставини та факти також викликали сумнів в неупередженості судді Кіцули Ю.С. в провадженні №347/104/24.

Крім цього, 17.01.2024 року суддею Кіцулою Ю.С. було винесено ухвалу про забезпечення позову у справі №347/104/24, відповідно до якої:

накладено арешт на житловий будинок загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), який належить на праві власності ОСОБА_2 та земельну ділянку площею 0,0662 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:001:0282), яка належить на праві власності ОСОБА_2

заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі державним та приватним виконавцям, державним та приватним нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (в тому числі, але не виключно реєстрацію права власності, зміну відомостей про власника майна), державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо житлового будинку загальною площею 134,8 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), який належить на праві власності ОСОБА_2

заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі державним та приватним виконавцям, державним та приватним нотаріусам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (в тому числі, але не виключно реєстрацію права власності, зміну відомостей про власника майна), державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів, щодо земельної ділянки площею 0,0662 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер: :01:001:0282), яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ознайомившись із заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову, ОСОБА_1 вважає, що суддею Кіцулою Ю.С. позов забезпечено на власний розсуд, а не за вимогами, з якими звернулася до суду Позивач ОСОБА_3 , чим суд фактично вийшов за рамки заявлених вимог. ОСОБА_1 та ОСОБА_10 вважають, що вказані дії суду також є упередженими діями суду, які також свідчать про вирішення процесуальних питань на користь позивача - ОСОБА_3 .

Крім того представник ОСОБА_1 вбачає упередженість судді Кіцули Ю.С. у справі

№347/104/24 у тому, що провадження у справі відкрито як за позовом немайнового характеру.

Разом з тим, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується за загальною сумою всіх вимог.

Згідно з ч.2 ст.216 ЦК застосування наслідків недійсного правочину полягає у тому, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користування майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Позивачем заявлено вимоги про застосування реституції як наслідку недійсності правочину, що полягає в скасуванні державної реєстрації на спірне нерухоме майно, і саме це є фактичним поверненням сторін у попередній стан, а тому ця вимога по своїй суті є майновою і судовий збір повинен бути сплачений у сумі, яка обчислюється виходячи від вартості майна.

Таким чином, при відкритті провадження у справі, головуючий суддя - Кіцула Ю.С. не звернула увагу, що ОСОБА_3 не зазначила ціну позову.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що ОСОБА_3 заявила вимогу майнового та немайнового характеру, однак судовий збір сплачений тільки за вимогу немайнового характеру, судовий збір за майнову вимогу (застосування наслідків недійсності правочину) позивачем не сплачено. Однак, Косівський районний суд, в порушення норм діючого процесуального законодавства відкрив провадження у справі та не залишив позов без руху з підстав порушення позивачем ч. 4 ст. 177 ЦПК України та Закон України «Про судовий збір».

Також представник ОСОБА_1 звертає увагу на поведінку ОСОБА_3 у приватних розмовах, зокрема, просить звернути увагу на вислови ОСОБА_3 в адресу ОСОБА_10 та її сім`ї, які містять повну впевненість у вирішенні спору на її користь, посилання в позовній заяві на провідних адвокатів юридичної спільноти, однак повноваження яких не надані суду для участі в справі а також те, що після направлення ОСОБА_10 зустрічної позовної заяви через систему Електронний суд 21.02.2024 року, ОСОБА_3 були висловлені прямі меседжі заангажованості суду на стороні позивача.

Вказані обставини та факти викликають у представника ОСОБА_1 та відповідача по справі ОСОБА_10 сумнів в неупередженості судді Кіцули Ю.С. в провадженні №347/104/24.

На переконання ОСОБА_1 , головуюча у справі суддя підлягає відводу від розгляду справи на підставі п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України.

З цих підстав, подану заяву про відвід судді, ОСОБА_1 просила задовольнити.

Перевіривши доводи заяви, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного висновку.

Щодо доводів заяви, про існування інших обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пунктів 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, або якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч.1 ч. 2, ч. 8 ч. 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

У відповідності до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «De Cubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Castillo Algar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «Екедемі Трейдинг Лтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на Європейський суд іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції»). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Згідно ст. 6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «кожен має право на справедливий розгляд його справи… незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків …».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Мотивована оцінка суду.

На переконання суду, доводи представника ОСОБА_1 зокрема щодо суми судового збору, ухвали про відкриття провадження у справі, ухвали про забезпечення позову, зводяться до її незгоди з процесуальними рішеннями судді.

Водночас суд звертає увагу, що незгода з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу судді. Оскільки доводи, щодо нібито процесуальних порушень допущених суддею можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду в порядку ч.2 ст. 353 ЦПК України.

Крім того, ухвала про забезпечення позову підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а відтак відповідачі, чи представник відповідачів, якщо вважають, що судом були допущені порушення, та ухвала на їх переконання є неправомірною, вправі скористатись своїм правом на апеляційне оскарження ухвали.

Що стосується доводів представника ОСОБА_1 про нібито усні висловлювання позивача ОСОБА_3 та як наслідок заангажованість суду, то такі є голослівними, нічим не підтвердженими, а тому не можуть бути підставою для задоволення відводу.

Що стосується доводів представника ОСОБА_1 про те, що всі справи в яких брала участь позивач ОСОБА_3 мали своїм наслідком задоволення суддею Кіцулою Ю.С. позовів, то такі є непереконливими, та не відповідають дійсності, та спростовуються наявністю рішень в ЄДРСР. Крім того, за результатами розгляду позову, стороні відповідача забезпечено право подати апеляційну скаргу на рішення, а відтак будь яке остаточне рішення суду ухвалене головуючою суддею Кіцулою Ю.С. за участю позивача ОСОБА_3 підлягає апеляційному оскарженню будь якою із сторін судової справи.

А тому і такі доводи не є підставою для задоволення заявленого відводу.

Що ж стосується про зловживання ОСОБА_3 своїми процесуальними правами, зокрема щодо заявлення позову справа 347/100/24, який в подальшому було залишено без розгляду ухвалою Косівського районного суду від 15.01.2024 року, як такий що подано помилково, то суд зазначає слідуюче.

Так, у своїй позовній заяві, ОСОБА_3 не вказувала про даний факт.

Однак, враховуючи доводи представника ОСОБА_1 в порядку ч.5 ст. 4, ст. 7 Закону України «Про доступ до судових рішень» судом була здійснена перевірка вказаної інформації, яка знайшла своє підтвердження. Дійсно ОСОБА_3 зверталася з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку. Ухвалою суду від 15.01.2024 року (головуюча суддя Крилюк М.І.) за заявою позивача ОСОБА_3 , як нібито помилково направлений позов, позовну заяву було повернуто позивачу ОСОБА_3 на підставі п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Суд не може достеменно стверджувати, про факт зловживання ОСОБА_3 своїми процесуальним правами, оскільки право відкликати позовну заяву передбачено нормами цивільно-процесуального кодексу України, а саме п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Однак, при розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Отже, враховуючи те, що в діях головуючої судді Кіцули Ю.С. відсутні будь які ознаки заангажованості суду, як про це стверджує представник ОСОБА_1 , однак зважаючи на ту обставину, що у стороннього спостерігача можуть виникнути сумніви в неупередженості судді, внаслідок дій позивача ОСОБА_3 пов`язаних з повторним заявленням позову, в короткий проміжок часу, та з метою уникнення та виключення у сторін будь-яких сумнівів та обставин в об`єктивності та неупередженості судді, при розгляді даної справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Кіцули Ю.С., а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід судді, який розглядає справу одноособово, справа розглядається в тому самому суді іншим суддею, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.33, 36-37, 39, 40-41, 260 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Заяву про відвід головуючої судді Кіцули Ю.С. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення задовольнити.

Матеріали справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсним договору іпотеки, повернення становища, яке існувало до порушення - передати в канцелярію Косівського районного суду Івано-Франківської області, для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27.02.2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула