Справа № 587/719/23
03 грудня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л. М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання
28.03.2023 в інтересах ОСОБА_4 звернувся адвокат Кондратенко М.М. з позовною заявою до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 31.01.2002 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та залишення у власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
23.06.2023 в інтересах ОСОБА_5 звернувся адвокат Бровко Р.М. з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 31.01.2002 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , що посвідчений державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори О.М. Каблучко, зареєстрований в реєстрі за №2-213. Позов обґрунтований тим, що відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 з самого початку після успадкування прав та обов`язків за договором довічного утримання, а саме з 18.06.2021 року, не виконувала передбачені ним зобов`язання, фактично відмовилася здійснювати догляд за ОСОБА_5 . А саме відразу після смерті чоловіка (сина ОСОБА_5 ) повідомила доньку позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про те, що не має наміру здійснювати догляд та утримання ОСОБА_5 . 29.06.2021 року ОСОБА_3 змушена була звернутися до спеціалізованої установи, яка надає послуги по проживанню та утриманню осіб похилого віку та укласти відповідний договір, оскільки не мала змоги забезпечити проживання своєї матері у себе вдома, так як разом з нею проживають її чоловік, діти та внуки, а також у зв`язку з тим, що вона сама є інвалідом 3-ї групи, що ускладнює здійснення догляду за своєю матір`ю. Зазначає, що в порушення п. 5 договору довічного утримання відповідач не забезпечує позивача продуктами харчування, одягом та необхідною допомогою, ніяким чином не намагається виконувати свої зобов`язання, а весь тягар несе ОСОБА_3 .
У зв`язку з тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, провадження у справі було зупинено до залучення правонаступників та ухвалою суду від 26.02.2024 залучено її правонаступників ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8
18.04.2024 прийнято відмову позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та ухвалою суду закрито провадження у справі в частині зустрічних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання.
13.06.2024 ухвалою суду було закрито провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про розірвання договору довічного утримання та залишення у власності житлового будинкуу зв`язку з відсутністю предмету спору.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 , позивачка позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову та просив відмовити в його задоволенні.
Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 31.01.2002 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено договір довічного утримання, що посвідчений державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори О.М. Каблучко, зареєстрований в реєстрі за №2-213, за умовами якого ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_6 належний їй житловий будинок під номером АДРЕСА_1 , а ОСОБА_6 зобов`язується довічно та повністю утримувати ОСОБА_5 , забезпечуючи її продуктами харчування, одягом та необхідною допомогою і зберегти в її довічному безкоштовному користуванні з правом довічного безкоштовного проживання весь вищезгаданий будинок. Як вбачається з копії договору нотаріусом було накладено заборону відчуження вказаного житлового будинку, належного ОСОБА_6 , до закінчення цього договору довічного утримання (а.с. 6-7).
Також 31.01.2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори О.М. Каблучко та зареєстрований в реєстрі за №2-216, за яким ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку 0,388 га, з яких 0,308 га ріллі, 0,057 га під будівлями, 0,023 га багаторічні насадження, надану для ведення особистого підсобного господарства під забудову, що знаходиться в АДРЕСА_1 під номером 11 (а.с. 8-9, 10-11).
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 та відповідно до довідки приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. №37/02-14 від 08.02.2023 відповідно до матеріалів спадкової справи 102/2021, заведеної 29.11.2021, спадкоємцем є його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка прийняла спадщину (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 та як вбачається з копії спадкової справи №120/23 від 14.12.2023 року її спадкоємцями є ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 89-95).
29.06.2021 року ОСОБА_3 , в інтересах підопічного ОСОБА_5 , уклала договір про надання послуг з ФОП ОСОБА_10 щодо догляду із забезпеченням проживання ОСОБА_5 . Вартість послуг 7500 грн за один календарний місяць (а.с. 51-53).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_3 суду пояснила, що вона знала про наявність правочину, але не знала, що то договір довічного утримання, думала, що то заповіт. Зазначила, що після смерті її брата ОСОБА_6 їй зателефонувала її невістка ОСОБА_4 і сказала, що вона приїздила забирати матір разом з документами. Коли вона разом зі своїм чоловіком приїхала до ОСОБА_4 , то остання разом з донькою ОСОБА_11 вже спакували речі її матері ОСОБА_5 і в той же день відповідач віддала їй всі документи на будинок, серед яких був договір довічного утримання. ОСОБА_4 пояснювала, що не має можливості доглядати за матір`ю, не хоче нічого, навіть будинку. Вона просила відповідачку залишити ОСОБА_5 в себе, оскільки сама також не в силах за нею доглядати, проте ОСОБА_4 категорично відмовилася. У той же день вона помістила матір до приватного пансіонату, що знаходиться на АДРЕСА_2 , уклавши відповідний договір. Вказала, що забирала ОСОБА_5 з пансіонату до себе додому, де проживають її чоловік, діти та онук, проте вони не могли справитись з її матір`ю, бо вона вибивала двері та починала кудись бігти, у неї була деменція, доводилося викликати лікаря. У пансіонаті ж було призначене комплексне лікування, якого потребувала ОСОБА_5 . Зазначила, що їй невідомо, чи приїздила в пансіонат ОСОБА_4 , проте остання їй телефонувала та запитувала, чи можна приїхати в пансіонат, на що вона відповіла, що тільки за її участі. Кошти на утримання матері в пансіонаті ОСОБА_4 їй не пропонувала, хоча вона їй говорила, що потрібно багато платити за пансіонат.
Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він укладав з ОСОБА_3 договір про надання послуг та 29.06.2021 року ОСОБА_5 була доставлена в пансіонат. Остання оплата за перебування ОСОБА_5 у закладі була 21.08.2023 року, ОСОБА_3 завжди особисто приносила кошти, заборгованості не було. Відвідування у пансіонаті можливі, проте, чи хто відвідував ОСОБА_5 сказати не може, хто така ОСОБА_12 він не знає. Зазначив, що у них в закладі є сімейний лікар, яка говорила, що у ОСОБА_5 були розлади психіки і були ознаки деменції, вона постійно хотіла кудись йти, агресії не було.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).
За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до статті 744 ЦК України (аналогічній із положеннями статті 425 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час укладення договору довічного утримання) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно зі ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.
У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (ч. 1 ст. 749 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.
Таким чином для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачами умов договору. Вина, тобто підстави з яких набувачі неналежним чином виконували умови вказаного договору значення не має.
Відповідно до ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.
Згідно із ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Оскільки позов про розірвання договору довічного утримання пред`явлено за життя ОСОБА_5 , факт смерті відчужувача до вирішення справи судом допускає правонаступництво у спірних правовідносинах, тому оспорюваний договір довічного утримання може бути розірвано.
Правонаступництво ОСОБА_3 у даній справі підтверджується, зокрема, Постановою Верховного Суду від 10 листопада 2021 року, справа № 643/4873/20, провадження №61-9342ск21.
Відповідно до ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 757 ЦК України обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх належних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 2 ст. 614 ЦК України).
Позивач в обґрунтування позову зазначила, що відповідач ОСОБА_4 , як спадкоємець ОСОБА_6 (набувач за договором довічного утримання) не виконувала свої обов`язки по договору довічного утримання від 31.01.2002 року, а тому він має бути розірваний.
Під час розгляду справи було встановлено, що за життя ОСОБА_6 (первісний набувач за договором довічного утримання) виконував належним чином свої обов`язки по догляду матері ОСОБА_5 після початку дії договору довічного утримання. Проте після його смерті спадкоємець ОСОБА_4 , відповідач по справі, яка успадкувала обов`язки за договором довічного утримання, фактично відмовилася від його виконання та добровільно передала позивачу ОСОБА_3 правовстановлюючі документи на майно, що є предметом договору, при цьому в усній формі повідомила їй, що має намір позбутися зобов`язань по утриманню ОСОБА_5 , які випливають з договору, і не бажає отримувати у власність будь-яке майно. В подальшому, з 29.06.2021 року по 11.08.2023 року (дата смерті ОСОБА_5 ) обов`язки по утриманню останньої виконувала позивач ОСОБА_3 , помістивши ОСОБА_5 до пансіонату для осіб похилого віку та сплачуючи щомісяця кошти на її утримання, купувала памперси, деякі ліки, що підтверджується письмовими доказами у справі та показами свідків.
При цьому стороною відповідача не надано суду належних і допустимих доказів на спростування позову та встановлених судом обставин, а також об`єктивних доказів, які б підтверджували неможливість виконання відповідачем договору довічного утримання з підстав, що мають істотне значення.
Суд не бере до уваги доводи представника відповідача про те, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, що є предметом оспорюваного договору довічного утримання, належить відповідачу ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 , та у випадку переходу права власності на будинок позивачу відбудеться порушення принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та будинку, який на ній розташовується, оскільки це не є самостійною підставою для відмови у розірванні договору довічного утримання, якщо одна із сторін відмовилася від виконання своїх зобов`язань за ним.
Таким чином, враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено перед судом обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому позовну заяву про розірвання договору довічного необхідно задовольнити.
На підставі ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
На підставі ст. 744,755,766 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 9-13, 81,141, 200, 217, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити.
Розірвати договір довічного утримання, укладений 31 січня 2002 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_4 , що посвідчений державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори О.М. Каблучко, зареєстрований в реєстрі за №2-213.
Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 09.12.2024.

Суддя Л.М. Гончаренко