Провадження № 22-ц/4808/1263/24
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мальцевої Є.Є.

суддів: Луганської В.М., Фединяка В.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Микитюк Тетяни Іванівни на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

27 травня 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини. Позов обгрунтовувано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2020 розірвано. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає із позивачем. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10.02.2021 відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. щомісячно. Однак вказаного розміру аліментів на даний час не вистачає для утримання дитини, тому позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку заробітку відповідача та стягувати із відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно. Крім того, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягуваних аліментів, визначених рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2021 у справі №344/16570/20, з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) платника аліментів, та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2021 у справі №344/16570/20 віиршено припинити після набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у дохід державного бюджету в розмірі 1211,20 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Микитюк Т.І. подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судом першої інстанції не встановлено фактів, і позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що змінився матеріальний стан платника (покращився) або одержувача аліментів (погіршився), виникли інші обставини, що мають суттєве значення в житті сторін чи їхньої дитини, що є підставою для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Зокрема, у позовній заяві не міститься жодного посилання на підстави для зміни раніше встановленого розміру аліментів, передбачені ст. 192 СК України. Зазначено лише, що змінився рівень цін, а розмір аліментів, які сплачує відповідач, недостатній для утримання дитини.

Відповідач вказує, що суд першої інстанції не врахував надані документальні підтвердження, що за період несення служби в ЗСУ стан здоров`я ОСОБА_1 значно погіршився, відповідач постійно перебуває на лікуванні в умовах військового госпіталю, що підтверджується медичною картою амбулаторного (стаціонарного) хворого та медичними висновками. Відповідно, необхідність у постійному лікуванні потребує значних фінансових витрат. Також суд не надав оцінку твердженням, що ОСОБА_1 є годувальником для свого непрацездатного батька, який перебуває на пенсії, розмір якої є мінімальний. Тому більша половина грошового забезпечення, яку скаржник отримує, перебуваючи в ЗСУ, витрачається на забезпечення належних умов проживання батька, його лікування та придбання ліків. Крім того, значна частина грошового забезпечення йде на придбання необхідної змінної військової амуніції для належного несення служби з метою забезпечення оборони держави.

Суд залишив поза увагою доводи відзиву на позовну заяву про те, що ОСОБА_1 не відмовляється від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини та збільшити розмір аліментів, однак, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 заробітку, суд не врахував стан здоров`я відповідача, його матеріальне становище (дохід), тому сплата аліментів в такому розмірі ставитиме його у скрутне матеріальне становище. На думку відповідача достатньою сумою для утримання дитини є 1/8 частки від його заробітку (доходу), яка при будь-якій зміні грошового забезпечення буде забезпечувати гідний рівень життя, а також повноцінний розвиток дитини.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) і ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/8 заробітку (доходу) платника аліментів до досягнення дитиною повноліття.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження можуть бути розглянуті справи про зміну способу стягнення аліментів.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2020 розірвано. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), який на даний час проживає із позивачем.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10.02.2021 ухвалено стягувати із відповідача щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі 1500 грн. (а.с.4-5).

Задовольняючи позов частині в частині зміни способу стягнення аліментів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що раніше визначений розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина у розмірі 1500 грн., є меншим за мінімальний рекомендований розмір. Тому, врахувавши матеріальне становище сторін, стан здоров`я відповідача, який є працездатним (служить у ЗСУ), має дохід, право позивача на зміну способу стягнення аліментів, якнайкращі інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, розмір законодавчо встановленого прожиткового мінімумому для дитини відповідного віку, суд встановив наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, що стягуються з відповідача із твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно.

Колегія суддів з такими висновками погоджується.

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182-184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17, і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів з урахуванням їх фактичного збільшення.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у частці від доходу відповідача, посилаючись на недостатність розміру стягуваних аліментів, які були визначені за рішенням суду; визначила предметом позову зміну способу стягнення аліментів - їх присудження в розмірі 1/4 частки від доходу батька дитини відповідача.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно вважав, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 листопада 2018 року, може бути змінений за позовом стягувача, при цьому врахував обставини справи і відповідно до вимог сімейного законодавства визначив розмір аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надала доказів того, що дитина потребує більших витрат на її утримання, у зв`язку з чим розмір аліментів підлягає зміні, не заслуговують на увагу, оскільки остання як стягувач аліментів скористалася своїм законним правом на пред`явлення позову про зміну способу стягнення аліментів, і така вимога може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідач перебуває на військовій службі в ЗСУ, що підтверджується матеріалами справи. Тому зазначене свідчить про те, що платник аліментів має стабільний дохід, якого не мав на час ухвалення рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Тобто має місце зміна матеріального стану відповідача, а саме - його покращення, що згідно вимог ст. 192 Сімейного кодексу України є підставою для збільшення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває його батько пенсійного віку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі обставини нічим не підтверджені об`єктивно крім копіїї пенсійного посвідчення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачем не надано відповідних доказів.

Твердження відповідача про те, що фактично в основу оскарженого рішення покладено формальне, без жодного документального підтвердження посилання позивача на те, що з 2021 року зросли споживчі ціни на комунальні послуги, одяг, продукти харчування, ліки, навчальне приладдя, немє слушним, оскільки таки обставини є об`єктивними. Відтак, неможливо прийняти як підставу для скасування рішення, думку відпоавдча про те, що позивачем не надано доказів, як саме в порівнянні з 2021 роком (часу присудження аліментів у твердій грошовій сумі) змінились витрати позивача на утримання їхнього спільного сина, що давало б беззаперечні підстави для збільшення розміру раніше присуджених аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Так, факт зростання цін порівняно із 2021 роком є очевидним і не потребує доведення, адже прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років (на час ухвалення рішення про стягнення аліментів сину сторін у справі було 9 років) з розрахунку на місяць з 01 липня 2018 року становив 2395 грн., тоді як на 2024 рік такий розмір для дітей від 6 до18 років становить 3196 грн. І розмір аліментів у сумі 1500 грн, який просить змінити позивач, є нижчим, ніж половина прожиткового мінімуму для дитини від 6 до18 років (3196 грн : 2 = 1598 грн).

Як встановлено з матеріалів справи, відповідач не має інших утриманців, крім спільного з позивачкою сина.

Твердження відповідача про те, що розмір аліментів в 1/8 частині всіх видів його заробітку (доходу) буде достатнім для гармонійного розвитку дитини, колегія суддів вважає безпідставним. Відповідач не має інших осіб на утриманні, з посилань на наявність у нього захворювань неможливо встановити, як це впливає на його матеріальний стан доказів щодо обмеження працездатності він не надав, також не надав доказів розміру витрат на власне лікування, як і не надав суду першої інстанції відомостей про власний дохід. Тільки з апеляційною скаргою були надані відомості про нарахований дохід відповідача за період 1-5 місяці 2024 року, які не спростовують правильності рішення суду з урахуванням інших, нічим не підтверджених заперечень відповідача проти розміру аліментів.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до вимог частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, колегія суддів звертає увагу на те, що законодавство України дає право батькам згодом змінити встановлений розмір аліментів в сторону його збільшення або зменшення у зв`язку зі зміною матеріального становища, сімейного стану, стану здоров`я платника або одержувача аліментів чи за наявності інших життєвих ситуацій.

Крім того, змінюючи спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції справедливо прийняв до уваги інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги статей 182, 184 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Микитюк Тетяни Іванівни залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2024 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

В.М. Луганська

В.Д.Фединяк