ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 січня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/692/23

Головуючий у першій інстанції - Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/131/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Скрипки А.А.

суддів: Висоцької Н.В., Шарапової О.Л.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області у складі судді Павленко О.В. від 25 серпня 2023 року, місце ухвалення рішення - смт. Ріпки, дата складання повного тексту рішення - 29 серпня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, третя особа: Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в якому просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, відповідно до довідки-розрахунку від 28.04.2023 року, виданої Ріпкинським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка складає 137 357,90 грн., в межах виконавчого листа №743/261/18 від 24.07.2018 року, виданого Ріпкинським районним судом Чернігівської області про стягнення аліментів. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що він спільно проживав із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який наразі розірвано. Від даного шлюбу сторони спору мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.06.2018 року із позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання їх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2018 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 24.07.2018 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області було видано виконавчий лист у справі №743/261/18, на підставі якого Ріпкинським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. Позивач зазначав, що в період з січня 2021 року по грудень 2022 року ним було сплачено 38 305,66 грн. аліментів на виконання зазначеного виконавчого листа, та у 2023 році ним було сплачено 6 000 грн. Разом з тим, станом на 28.04.2023 року заборгованість по сплаті аліментів становить 137 357,90 грн. Позивач стверджує, що він протягом останніх років тяжко хворів, має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим неодноразово перебував на лікуванні в різних Чернігівських медичних закладах охорони здоров`я, та йому необхідно зробити ряд хірургічних операцій, на що потрібні значні кошти. Позивач вказує, що він не працює за станом здоров`я, але намагається утримувати сім`ю та сплачувати аліменти. Позивач зазначав, що з 12.07.2016 року він перебуває у шлюбі із ОСОБА_6 , і з ним проживають його двоє дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.04.2021 року із позивача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.02.2021 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_6 . У травні 2023 року позивач звернувся до Ріпкинського районного суду Чернігівської області із позовом про зменшення розміру аліментів по виконавчому листу у справі №743/261/18 від 24.07.2018 року. Позивач вказує, що раніше він працював у Чернігівській молочній компанії, та отримував достатню заробітну плату, за рахунок якої повністю забезпечував сім`ю. При цьому, відповідач не працювала та не отримувала доходу, і після розірвання шлюбу стала проживати окремо з дітьми. Позивач вважає, що наявні обставини, які, в силу ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, дають йому право на звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.08.2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 25.08.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що рішення суду першої інстанції від 25.08.2023 року не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, судом першої інстанції порушено вимоги статті 197 Сімейного кодексу України, із врахуванням зміни матеріального та сімейного стану платника аліментів. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази, надані позивачем на підтвердження наявності підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. За доводами апелянта, протягом останніх років він тяжко хворіє, має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим неодноразово перебував на лікуванні в різних Чернігівських медичних закладах охорони здоров`я. Апелянт стверджує, що в подальшому, щоб не бути прикутим до ліжка, йому потрібно зробити декілька складних хірургічних операцій, на що потрібні значні кошти, яких у нього немає, і на даний час за станом здоров`я він не працює, але намагається утримувати сім`ю та сплачувати аліменти. В період з січня 2021 року по грудень 2022 року ОСОБА_1 сплатив 38 305,66 грн. аліментів, відповідно до виконавчого листа по справі №743/261/18 від 24.07.2018 року, але дана обставина не знайшла свого відображення у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 25.08.2023 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що з 12.07.2016 року апелянт перебуває у шлюбі із ОСОБА_6 , вони мають двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але дана обставина не була прийнята до уваги судом першої інстанції. Апелянт зазначає, що ним сплачено за виконавчим листом по справі №743/2621/18 від 24.07.2018 року, виданим Ріпкинським районним судом Чернігівської області, в період з січня 2021 року по грудень 2022 року, 38 305 грн. 66 коп. аліментів, тобто, апелянт не ухиляється від сплати аліментів. За доводами апелянта, на час подання апеляційної скарги, він в повному обсязі погасив заборгованість по сплаті аліментів перед своєю дружиною ОСОБА_6 , на утримання двох дітей в сумі 52 317,50 грн. Апелянт вважає помилковим твердження суду першої інстанції відносно того, що він займається підприємницькою діяльністю, а саме, щодо закупівлі молока у населення.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.08.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, третя особа: Чернігівський відділ державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), без повідомлення (виклику) учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, учасники даного спору належним чином повідомлялися про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.06.2018 року у справі №743/261/18, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2018 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. (а.с.13-16).

24.07.2018 року Ріпкинським районним суду Чернігівської області у справі №743/261/18 було видано виконавчий лист (а.с.17).

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21.04.2021 року у справі №743/217/21, яке набрало чинності 24.05.2021 року, було задоволено позов ОСОБА_6 про стягнення аліментів, та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.02.2021 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.23-26).

07.07.2021 року Ріпкинським районним суду Чернігівської області було видано у справі №743/217/21 виконавчий лист (а.с.30-31).

Згідно довідки №6080 від 28.04.2023 року, виданої Ріпкинським відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів, згідно виконавчого листа №743/261/18 від 24.07.2018 року, виданого Ріпкинським районним суду Чернігівської області, станом на 28.04.2023 року складає, 137 357,90 грн. (а.с.32-33).

Відповідно до довідки про отримання допомоги, виданої Управлінням соціального захисту населення Чернігівської РДА Чернігівської області №1103 від 25.08.2023 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку у відділі з питань реалізації державної соціальної політики №4 управління соціального захисту населення Чернігівської РДА Чернігівської області, та їй відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю" з 26.01.2021 року по 16.01.2028 року призначено допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років, на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з надбавкою на догляд (а.с.67).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.08.2023 року, відмовляючи у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, суд першої прийняв до уваги фактичні, документально підтверджені обставини справи, та дійшов висновку щодо відсутності підстав, передбачених ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами у даній справі. При цьому, суд першої інстанції вказав, що позивач працює, отримує дохід, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах, як і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення позивача від сплати існуючої заборгованості за аліментами, які стягнуті з нього на користь відповідача на утримання трьох дітей, за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.08.2023 року не відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а також не узгоджуються із фактичними обставинами справи, не можуть бути підставами для скасування рішення суду від 25.08.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не прийнято до уваги докази, надані позивачем на підтвердження наявності підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами. За доводами апелянта, протягом останніх років він тяжко хворіє, має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим неодноразово перебував на лікуванні в різних Чернігівських медичних закладах охорони здоров`я. Апелянт стверджує, що в подальшому, щоб не бути прикутим до ліжка, йому потрібно зробити декілька складних хірургічних операцій, на що потрібні значні кошти, яких у нього немає, і на даний час за станом здоров`я він не працює, але намагається утримувати сім`ю та сплачувати аліменти. В період з січня 2021 року по грудень 2022 року ОСОБА_1 сплатив 38 305,66 грн. аліментів, відповідно до виконавчого листа по справі №743/261/18 від 24.07.2018 року, але дана обставина не знайшла свого відображення у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 25.08.2023 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що з 12.07.2016 року апелянт перебуває у шлюбі із ОСОБА_6 , вони мають двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але дана обставина не була прийнята до уваги судом першої інстанції. Апелянт зазначає, що ним сплачено за виконавчим листом по справі №743/2621/18 від 24.07.2018 року, виданим Ріпкинським районним судом Чернігівської області, в період з січня 2021 року по грудень 2022 року, 38 305 грн.66 коп. аліментів, тобто, апелянт не ухиляється від сплати аліментів. За доводами апелянта, на час подання апеляційної скарги, він в повному обсязі погасив заборгованість по сплаті аліментів перед своєю дружиною ОСОБА_6 , на утримання двох дітей в сумі 52 317,50 грн. Апелянт вважає помилковим твердження суду першої інстанції відносно того, що він займається підприємницькою діяльністю, а саме, щодо закупівлі молока у населення.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 25.08.2023 року, виходячи із наступного.

Згідно статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.1, п.2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.1, ч.2 статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частинами 2,3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року №31111/04 у справі "Хант проти України" суд констатує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Олссон проти Швеції" (№2) від 27.11.1992 року, Серія А, №250, статті 35-36, п.90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє із батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стаття 180 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №343/860/17 зазначено, що вказана правова норма (ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України), не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

При цьому, звільнення від сплати заборгованості по аліментам на неповнолітню дитину повинно мати місце лише у виключних випадках, а при вирішенні таких спорів необхідно виходити, в першу чергу, з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

У розумінні наведених вище приписів Закону, підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами можуть бути лише ті істотні обставини, які вплинули та пов`язані із самим фактом виникнення такої заборгованості. Інших підстав для звільнення від сплати заборгованості за аліментами діюче законодавство не передбачає.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1, ч.3, ч.4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази, та надавши їм відповідну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем вимог заявленого ним позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. А саме, судом першої інстанції встановлено, що відсутні підстави, передбачені ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання трьох дітей. Позивач працює, отримує відповідний дохід, при цьому, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості за аліментами, та не доведено належними та достатніми доказами, у розумінні приписів статей: 77, 80 ЦПК України, наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення позивача від сплати існуючої заборгованості за аліментами на утримання трьох дітей, які стягнуті із позивача за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що наведені позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві доводи, не можуть бути розцінені судом, як обставини, що мають істотне значення, і тому відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову.

В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 посилався на свій незадовільний стан здоров`я, та необхідність проведення йому хірургічних операцій. При цьому, позивачем надано суду: ксерокопію виписки-епікризу із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , із зазначенням анамнезу, діагностичних досліджень, проведеного лікування за період з 18.04.203 року по 26.04.2023 року (а.с.36-37), ксерокопію протоколу обстеження від 17.04.2023 року (а.с.39), направлення на обстеження від 23.08.2023 року (а.с.69), консультативний висновок спеціаліста від 02.08.2023 року (а.с.70).

Відповідно до ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Із наданих позивачем суду вищевказаних документів неможливо дійти висновку про наявність підстав, визначених приписами ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, які б унеможливлювали сплату позивачем заборгованості за аліментами на утримання трьох дітей від шлюбу із ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є працездатною особою, доказів щодо понесених ним витрат на лікування позивачем суду не надано.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що на час подання апеляційної скарги, він в повному обсязі погасив заборгованість по сплаті аліментів перед своєю дружиною ОСОБА_6 , на утримання двох малолітніх дітей в сумі 52 317,50 грн., не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.08.2023 року, та задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, оскільки вказані доводи апелянта не узгоджуються із його твердженнями про відсутність у нього грошових коштів для погашення заборгованості за аліментами на утримання трьох дітей, які стягнуті судом на користь ОСОБА_2 . Сплативши заборгованість за аліментами на утримання двох малолітніх дітей на користь своєї дружини ОСОБА_6 , з якою позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_1 у вимогах заявленого позову просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання трьох дітей від шлюбу із ОСОБА_2 , і вказана вимога позивача обґрунтовано визнана судом першої інстанції такою, що не підлягає задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.67), дитина позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною із інвалідністю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що позивач має відповідний дохід, має можливість утримувати своїх дітей та сплачувати аліменти.

Доводи апелянта про те, що з 12.07.2016 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 , від якого вони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , які проживають спільно із позивачем, не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, у контексті приписів ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 25.08.2023 року, висновки якого узгоджуються із нормами права, які регламентують спірні правовідносини, та фактичними, документально підтвердженими обставинами справи.

За даних обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25.08.2023 року, підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 25 серпня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 17.01.2024 року.

Головуючий: Судді: