СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/21159/24

пр. № 2-о/759/974/24

07 листопада 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судового засідання Натальчук А.І., за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із заявою, в якій просить встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, від матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, та батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Заява обґрунтовується тим, що факт народження дитини відбувся на тимчасово окупованій території України. Отримання свідоцтва про народження дитини в органах ДРАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання та захисту прав дитини є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Встановлення факту народження дитини необхідне для подальшої реєстрації цього факту в органах РАЦСу та для отримання свідоцтва про народження згідно чинного законодавства України.

На підставі викладеного просить задовольнити заяву у повному обсязі та встановити факт народження дитини.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Святошинського районного суду від 23 жовтня 2024 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

Представник заявника у судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності заявника.

Представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні у матеріалах справи докази, встановив наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Заява про встановлення факту народження дитини подана представником матерів дитини.

У відповідності до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 26 червня 2010 року уклав шлюб із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим.

Як вбачається із наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, народила дитину жіночої статі - ОСОБА_3 . Батьком дитини зазначено: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підтвердження факту народження дитини заявником надано суду: копію медичного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 07.08.2020 року із перекладом на українську мову, копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого на ім`я ОСОБА_3 із перекладом на українську мову, що видані органами окупаційної влади.

Крім того, у матеріалах справи наявні копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ; паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; картки фізичної особи - платника податків, виданого на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; паспорту громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; картки фізичної особи - платника податків, виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.

Суд зауважує, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті для захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави.

Згідно ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до СК України. Згідно ч. 1 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі, що встановлено судом із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , відповідно до якого шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено 26 червня 2020 року та зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис №277.

Судом встановлено, що мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є громадянкою України.Також судом встановлено, що батько дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України.

У відповідності з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження.

Проте, як встановлено судом дитина була народженою на окупованій території, на якій органи влади України тимчасово не здійснюють свою діяльність, а визначені законодавством України медичні документи, що підтверджують факт народження дитини у заявника відсутні, у зв`язку з чим суд погоджується із заявником, що такий факт може бути підтверджено лише в судовому порядку, відповідно і на підставі ст.ст. 315, 317 ЦПК України.

Таким чином, керуючись ст.ст. 2, 76-83, 264-265, 273, 315-319 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа: Святошинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт народження дитини жіночої статі - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, від матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, та батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.О. Горбенко