Справа №567/457/24
Провадження №2/567/286/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Дем`янчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав звернувся орган опіки та піклування в особі Здолбунівської міської ради Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на розгляд комісії з питань захисту прав дитини виконкому Здолбунівської міської ради надійшли матеріали щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька яких записано відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Вказує, що відповідачка та діти проживали в АДРЕСА_1 , де відповідачкою не створені належні умови для проживання дітей, та в подальшому діти були влаштовані до КЗ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», оскільки відповідачка перебувала на лікуванні в КП «Острозька ОПЛ», а згодом діти перебували в Республіці Польща, де ОСОБА_5 було проведено необхідну операцію, проте оскільки за першим зверненням до суду відповідачка не була позбавлена батьківських прав, оскільки вона намагалася змінити свою поведінку щодо виховання дітей, тому орган опіки здійснював контроль за способом ведення її життя та її поведінки відносно дітей, однак відповідачка необхідних висновків не зробила, у зв`язку із чим, орган вимушений повторно звертатися із позовом про позбавлення батьківських прав.

Зазначає, що діти відповідачки перебували на обліку як діти, які перебувають у складних життєвих обставинах, у зв`язку з чим Здолбунівським територіальним центром соціального обслуговування їм надавалась допомога шляхом забезпечення одягом, постільною білизною, продуктами харчування, і під час неодноразових виїздів за місцем проживання відповідачки було встановлено, що вона неналежним чином піклується про дітей.

Зазначаючи про те, що хоча відповідачка і влаштувалась на роботу, але не покращила умов проживання дітей, хоча і на засіданні комісії з прав дитини запевнювала, що не буде зловживати спиртними напоями, просить позбавити відповідачку батьківських прав щодо її дітей.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 04.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачці було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Водночас, від відповідачки на адресу суду не надходило жодних документів, тому суд вважає, що відповідачка своїм правом на подання відзиву та доказів по справі не скористалася.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення про розгляд справи на сайті Судової влади.

Отже, відповідачка будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання повторно не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася, а також не скористалася правом надання відзиву із запереченнями проти позову.

З метою уникнення безпідставного затягування розгляду справи, з урахуванням положень ст. 280-282 ЦПК України, за клопотанням представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст.223, ч. 2 ст.247, ч. 1 ст.280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17.07.2013 встановлено, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його матір`ю є ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 09.10.2013 встановлено, що ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його матір`ю є ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 14.12.2018 встановлено, що ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та її матір`ю є ОСОБА_1 (а.с.4,5,6)

З повідомлення Здолбунівського відділу державної реєстрації актів цивільного стані у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №155/212-34.8-04-05 від 09.02.2024 вбачається, що відомості про батька зазначених дітей складено відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за заявою матері. (а.с.8)

З витягу №78/07-13-12 від 12.02.2024 встановлено, що відповідачка та її діти є зареєстрованим за місцем проживання в с.Новородчиці Рівненського району (Острозька МТГ) Рівненської області. (а.с.9)

З повідомлення від 09.02.2024 встановлено, що ОСОБА_1 працювала в КП "Здолбунівське" 02.02.2022 по 17.05.2022 робітником з благоустрою та була звільнена за угодою сторін. (а.с.10)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради Рівненської області від 23.02.2024 вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При прийнятті даного висновку комісія виходила з того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. (а.с.14)

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї встановлено, що відповідачка та діти проживали в АДРЕСА_1 , де відповідачкою не створені належні умови для проживання дітей: відсутня приготовлена їжа, не проведено вологого прибирання, наявна брудна постільна білизна, недостатній запас продуктів харчування, недостатня температура повітря в квартирі, відсутня ручка у вхідних дверях. (а.с.15-19)

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 01.06.2022 ОСОБА_1 попереджена про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей та покладено на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків. (а.с.20-23)

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ст. 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та пояснень сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини.

Під час розгляду справи суд дійшов висновку, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод неповнолітніх дітей, відповідно, воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8 Конвенції.

Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання та не спроможна виконувати батьківські функції щодо своїх дітей.

Мати дітьми не цікавиться, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до них, що розцінюється судом як свідоме нехтування своїми обов`язками.

Крім того, така поведінка матері суперечить принципам Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (принцип 6), в якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Вказані принципи відповідачка, як мати дітей, нехтує, оскільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по їх вихованню.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не забезпечила необхідних умов для проживання дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, внаслідок чого не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, чим позбавляє їх можливості нормально самоусвідомлюватись.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей. При цьому, суд враховує, що зазначений стан речей триває довгий проміжок часу, а заходи громадського впливу на відповідачку не призвели до належних результатів і ОСОБА_1 продовжує свідомо нехтувати своїми обов`язками щодо дітей.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ними не займалася, не піклувалася, матеріально не утримувала, не проявляла інтересу до стану їх здоров`я та навчання, не цікавиться їх фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим слід позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Суд звертає увагу відповідачки на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки рішення по справі ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, то судовий збір по справі підлягає стягненню з відповідачки на користь держави.

На підставі ст.ст. 164, 182 СК України, керуючись ст.ст.5, 12, 13, 141, 274, 279, 258, 263-265, 273 ЦПК України,

у х в а л и в :

позов органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради (місцезнаходження: м.Здолбунів, вул.Грушевського, буд.14 Рівненська область) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав щодо її малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1211,20 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 серпня 2024 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.