Справа № 752/2667/24
Провадження № 2/752/3414/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.11.2024 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Мазура Ю.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Бєляєвої К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяна Вікторівна про визнання правочинів недійсними, у зв`язку з вчиненням їх під впливом тяжкої обставини, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява від ОСОБА_1 , подана в особі його представника - адвоката Ковбаси О.С., до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяна Вікторівна про визнання правочинів недійсними, у зв`язку з вчиненням їх під впливом тяжкої обставини.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 07 червня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяною Вікторівною та зареєстрований у реєстрі за № 182. Відповідно до умов цього договору позивач отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 265 271 грн 43 коп., яка за взаємною згодою сторін, згідно з ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України, була прирівняна до 9900,00 доларів США.

Згідно з пунктом 4.1 цього договору, строк повернення позики встановлено до 07 серпня 2019 року. Водночас, у пункті 6.3 договору передбачено, що для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики в іпотеку передається квартира, яка належить позивачу ОСОБА_1 і розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатково, 07 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від тієї ж дати. Цей іпотечний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяною Вікторівною та зареєстрований у реєстрі за № 184/1.

Згідно з умовами іпотечного договору, предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 62,00 кв.м., з яких житлова площа становить 42,30 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

При цьому, позивач звертає увагу на важкі життєві обставини, що виникли у його родині у період з 2016 по 2019 роки. Зокрема, матір позивача, ОСОБА_3 , страждала на цереброваскулярну хворобу, яка потребувала значного фінансування для лікування та підтримання здоров`я. Унаслідок прогресування хвороби стан матері різко погіршився і вона 05 лютого 2018 року померла від інсульту. У цей самий період тяжко хворів брат позивача - ОСОБА_4 , у якого діагностували туберкульоз та інші серйозні супутні захворювання. Перебіг його хвороби був складним і супроводжувався численними рецидивами, що знову ж таки вимагало значних фінансових витрат. 07 листопада 2020 року брат помер через прогресування хвороби.

У світлі цих обставин та з огляду на скрутне матеріальне становище, позивач, аби врятувати життя брата і не залишитися після втрати матері без рідної людини, змушений був звернутися за фінансовою допомогою до сторонніх осіб. На той момент єдиною можливістю отримати необхідні кошти для підтримки здоров`я брата стало укладення договорів позики і іпотеки на вкрай невигідних умовах, що передбачали передачу в іпотеку належної йому квартири.

Позивач стверджує, що укладання цього договору було вимушеним кроком, продиктованим крайньою нужденністю. Він підкреслює, що зазначені обставини спонукали його прийняти ці умови, не узгоджуючи їх з батьком та тіткою, які також проживають у зазначеній квартирі і не мають іншого житла у власності. За словами позивача, ця квартира є єдиним житлом для нього та його родини.

Позивач визнає, що договір був укладений добровільно, однак підкреслює, що правочини були вчинені під впливом тяжких обставин, зокрема, після смерті матері, яка тривалий час лікувалась, але померла, та внаслідок серйозної хвороби брата і відсутності коштів на підтримку його здоров`я для досягнення стадії ремісії. Не маючи грошових коштів та будь-якої фінансової підтримки, він був змушений укласти договір на умовах, за яких фактична вартість трикімнатної квартири в місті Києві була оцінена лише в еквіваленті 9 900 доларів США.

На підставі викладених обставин позивач просить суд визнати укладені правочини недійсними відповідно до ст. ст. 3, 203, 233 ЦПК України, у зв`язку з тим, що вони були вчинені під впливом тяжких життєвих обставин і на вкрай невигідних умовах.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяна Вікторівна про визнання правочинів недійсними, у зв`язку з вчиненням їх під впливом тяжкої обставини, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження.

До суду від представника відповідача - адвоката Білецького Є.В., надійшов відзив, згідно з яким відповідач проти позову заперечує, посилаючись на відсутність доказів укладення ОСОБА_1 вказаних договорів під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах. Крім того, просить суд застосувати строки позовної давності.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25 вересня 2024 року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Від позивача та його представника надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, причини неявки суду не відомі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяна Вікторівна в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, свого представника до суду не направила, причини неявки суду не відомі.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України).

За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторін, третіх осіб й згідно з поданими ними документів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

За змістом ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, що 07 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Тетяною Вікторівною та зареєстрований у реєстрі за № 182. У цей же день, для забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, між сторонами було укладено іпотечний договір, який також посвідчено тим же нотаріусом та зареєстровано за № 184/1.

Відповідно до умов договору позики, позикодавець передав позичальнику грошові кошти у сумі 265 271,43 грн, що за згодою сторін, згідно з ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України, еквівалентно 9 900,00 доларам США. Згідно з пунктом 4.1 договору, строк повернення позики встановлено до 07 серпня 2019 року. Пунктом 6.3 цього договору передбачено, що для забезпечення виконання зобов`язань за позикою в іпотеку передається квартира, що належить позичальнику і розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, за умовами іпотечного договору, предметом іпотеки є трикімнатна квартира загальною площею 62,00 кв.м., з яких житлова площа становить 42,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві власності.

З наданих суду свідоцтва про смерть та медичної довідки про причину смерті вбачається, що мати позивача, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок цереброваскулярної хвороби. Аналогічні документи свідчать, що брат позивача, ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, зумовленого вірусом імунодефіциту людини.

На підтвердження скрутного матеріального становища родини надано також пенсійне посвідчення батька позивача, ОСОБА_5 , яке засвідчує, що він є пенсіонером з 30 вересня 2013 року. Судом було досліджено також надані виписки про отримання батьком позивача заробітної плати/пенсійних виплат, які свідчать про відсутність достатніх коштів для покриття витрат, пов`язаних з важкими хворобами близьких родичів позивача.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Тобто, з точки зору закону головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, і основним юридичним фактом, який суд має встановити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, без отримання певної винагороди за це.

При цьому відповідно до приписів ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Положення п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України також вказують, що до загальних засад цивільного законодавства належать, серед іншого, справедливість та добросовісність.

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознакам.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Іпотекою, згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

За ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що в ідповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом зазначених норм матеріального права, при укладенні договору позики чи іпотеки волевиявлення позичальника/заставодавця має бути добровільним та вільним від будь-якого примусу, зокрема життєвих обставин чи впливу сторонніх осіб. Це означає, що намір укласти договір щодо отримання грошових коштів або застави майна має виходити з внутрішньої волі особи, без обмежень, викликаних зовнішніми факторами.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Стаття 233 ЦК України не передбачає обмежень чи заборон її застосування до окремих правовідносин, що виникають, зокрема, з договору позики чи іпотечного договору.

Пунктом 23 постанови Пленум Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Судом встановлено, що мати позивача померла у 2018 році внаслідок прогресуючого захворювання (цереброваскулярна хвороба), а брат позивача помер у 2020 році після тривалого лікування від туберкульозу та супутніх захворювань, спричинених вірусом імунодефіциту людини. Крім того, надані суду документи свідчать, що батько позивача є особою похилого віку та перебуває на пенсії. Ці обставини підтверджують тяжкий стан здоров`я членів родини позивача, обумовлену ними необхідність отримання коштів для підтримки їхнього здоров`я, що спричинило вкрай скрутне матеріальне становище позивача на момент укладення спірних договорів. Позивач був змушений покривати витрати на здоров`я і лікування матері та брата, аби запобігти подальшому погіршенню їхнього стану і рецидивам хвороб.

Суд також враховує, що позивач уклав договори позики та іпотеки не з власної волі, а вимушено, під впливом об`єктивних обставин, які суттєво обмежили його свободу вибору. Матеріали справи достовірно свідчать, що умови укладених правочинів були надзвичайно невигідними для позивача, зокрема, передбачали передачу в іпотеку його єдиного житла - трикімнатної квартири в м. Києві, що є єдиним житлом для нього і його родини. При цьому сума позики становила лише 265 271 грн 43 коп., що еквівалентно 9 900 доларам США, тобто не відповідала ринковій вартості заставленої квартири і була значно нижчою.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що зазначені договори були укладені позивачем під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах. Оцінюючи всі встановлені обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того, 24 лютого 2022 року російською федерацією було розпочато повномасштабну військову агресію проти України, у зв`язку з чим Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року та в подальшому воєнний стан неодноразово продовжувався і станом на дату ухвалення цього рішення досі триває.

Відповідно до п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 - 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, підстав для застосування строків позовної давності суд не вбачає.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Приймаючи до уваги предмет цього спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України й судові витрати (судовий збір) у сумі 1211 гривень 20 копійок стягнути з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 216, 233 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Бойко Тетяна Вікторівна про визнання правочинів недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір позики грошей від 07 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бойко Тетяною Вікторівною (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), зареєстрованого в реєстрі за № 182, з моменту його укладення.

Визнати недійсним іпотечний договір від 07 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бойко Тетяною Вікторівною (місцезнаходження: АДРЕСА_3 ), зареєстрованого в реєстрі за № 184/1, з моменту його укладення.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 12 листопада 2024 року.

Суддя Ю.Ю. Мазур