Справа № 445/1638/22 Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В.
Провадження № 22-ц/811/202/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором LVH9A800000260 від 14.05.2008 року в розмірі 4590,97 доларів США, що становить 3% річних за період з 10.05.2009 року по 17.10.2020 року і, станом на 17.10.2020 року, еквівалентно 130062 грн. 18 коп.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.05.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір LVH9A800000260, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 24387,11 доларів США, на термін до 13.05.2013 року, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

Виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено заставою належного відповідачу майна.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, 05.05.2009 року Банк звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про звернення стягнення на предмет застави, який задоволено рішенням цього суду від 25.11.2011 року.

Зазначає, що сума заборгованості за тілом кредиту, станом на 10.05.2009 року, складала 21395,83 доларів США, яка, в подальшому, змінювалася по періодам, які зазначені у розрахунку заборгованості, і, станом на 17.10.2020 року, складала 11966,45 доларів США.

За позицією позивача, оскільки з відповідача в рахунок погашення заборгованості було звернуто стягнення за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана в рішенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 року, тобто за період з 14.05.2008 року по 29.04.2009 року, то за період після подання позовної заяви від 05.05.2009 року, з 10.05.2009 року по 17.10.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 4590,97 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми.

Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Додатковим рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 11 січня 2024 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнувши заборгованість в межах строку позовної давності.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що ухвалення рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання.

Наголошує, що до теперішнього часу вказане рішення суду не виконане в повному обсязі, заборгованість відповідачем не сплачено і така, станом на 17.10.2020 року, складає 11966 грн. 45 коп., ураховуючи яку, Банк здійснив розрахунок 3% річних за спірний період.

Додає, що оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Вважає, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, 3% річних підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності, а саме: за три роки перед зверненням до суду.

02.02.2024 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, заперечивши її в повному обсязі.

16.02.2024 року позивач АТ КБ «Приватбанк» подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому послався на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2011 року у справі №0417/2-3536/2011, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому зобов`язання не може вважатись задавненим.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31.07.2024 року, є дата складення повного судового рішення 09.08.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14.05.2008 року між АТ КБ «Приватбанк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитно-заставний договір №LVH9A800000260, згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 23697,10 доларів США, з яких: частина кредиту в розмірі 23000 доларів США надається з метою придбання автомобіля (шляхом перерахування еквівалентної суми 110170 грн. на поточний рахунок автосалону); частина кредиту в розмірі 7,1 доларів США (еквівалент 34 грн.) з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі та частина кредиту в розмірі 690 доларів США з метою оплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту.

Дата погашення кредиту 13.05.2013 року, процентна ставка 16,92 річних.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось заставою рухомого майна, про що зазначено у самому кредитному договорі.

Згідно з п.16.7 кредитно-заставного договору, предметом застави є автомобіль марки «BMW», 2001 року випуску, тип ТЗ: легковий, номер кузова: НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , що належав позичальнику на праві власності, згідно з свідоцтвом реєстрації транспортного засобу № НОМЕР_3 від 14.05.2008 року.

В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, тому 23.06.2009 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави і рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №LVH9А800000260 від 14.05.2008 року, станом на 29.04.2009 року, в розмірі 178426 грн. 50 коп., що є еквівалентом 23172,27 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки «BMW», модель 735і, 2001 року випуску, тип ТЗ: легковий, номер кузова: НОМЕР_1 , державний помер НОМЕР_2 , належний на праві власності ОСОБА_1 , шляхом надання АТ КБ «Приватбанк» права укладати від його імені договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, знявши автомобіль з обліку в органах ДАІ України, а також надання АТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Із вказаного рішення суду встановлено, що вимогу банком заявлено про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23172,27 доларів США, яка станом на 29.04.2009 року складалась із: заборгованості за тілом кредиту 21395,83 доларів США; заборгованості по процентах за користування кредитними коштами 492,78 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 142,16 доларів США, заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань 7,14 доларів США та штрафних санкцій відповідно до договору в розмірі 1134,37 доларів США.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, провадження №14-10цс18 (п.89-91): «За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, ураховуючи наведені вище норми матеріального права та висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року, після пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, пеню, комісію та інш. припиняється. Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення 3% річних на підставі статті 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором №LVH9А800000260 від 14.05.2008 року, яку Банк надав на підтвердження заявлених вимог, станом на 20.09.2022 року, заборгованість за кредитним договором становить 41893,69 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом 11966,45 доларів США; заборгованість за процентами 1,45 доларів США; загальна сума нарахованої пені 29925,79 доларів США.

Обраховуючи 3% річних за спірний період (з 10.05.2009 року по 17.10.2020 року), Банк виходив із простроченої заборгованості за тілом кредиту, яка станом на 10.05.2009 року складала 21395,83 доларів США, а станом на 17.10.2020 року 11966,45 доларів США.

Однак, із вказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с.7-8) встановлено, що Банк продовжував нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами, комісію та пеню після 29.04.2009 року, тобто після пред`явлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості, шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Окрім того, Банк зараховував кошти, які надійшли на погашення заборгованості після 29.04.2009 року, зокрема, на погашення процентів, пені та комісії, нарахованих вже після 29.04.2009 року.

Так, на сплату нарахованих процентів було зараховано 6473,00 доларів США 06.09.2011 року; на сплату нарахованої пені було зараховано 7029,81 доларів США 14.07.2011 року та 14316,59 доларів США 16.11.2011 року, а на сплату нарахованої комісії було зараховано 3696,16 доларів США 06.09.2011 року.

Протягом спірного періоду були й інші сплати на погашення процентів, пені та комісії.

В загальному, у період з 10.05.2009 року по 17.10.2020 року на погашення заборгованості по процентах було зараховано 6923,7 доларів США, по пені 21732,89 доларів США та по комісії 4122,64 доларів США, що в загальному становить 32779,23 доларів США, відтак, перевищує розмір заборгованості, визначений рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 року, 23172,27 доларів США, в рахунок якої було звернуто стягнення на заставне майно.

Таким чином, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є неправильним, а відтак, неправильним є й обрахунок спірної суми 3% річних.

Окрім того, позивачем не надано жодного документа на підтвердження розміру отриманих коштів від реалізації заставного майна, оцінка вартості якого на момент укладення договору становила 146450 грн., та їх зарахування на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2011 року.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає безпідставним посилання позивача на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.10.2011 року, яке було долучено на стадії апеляційного розгляду справи і судом першої інстанції не досліджувалось.

Таким чином, вимоги позивача є недоведеними, тому у їх задоволенні необхідно було відмовити за безпідставністю.

Суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про право позивача на стягнення з боржника трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України, не перевірив доводів позивача щодо правильності обрахунку спірної заборгованості, чим допустив неповне встановлення обставин, які мають значення для вирішення спору по суті, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні, шляхом викладення мотивів для відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1, 2, 4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року в частині мотивів для відмови у задоволенні позову змінити, виклавши їх в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 09 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич