Справа № 548/2713/24
Провадження №2-з/548/9/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

06.12.2024 м. Хорол

Суддя Хорольського районного суду Полтавської області Старокожко В. П., розглянувши матеріали заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Жаги Едуарда Григоровича про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Жага Е.Г., діючи в інтересах свого довірителя ОСОБА_1 , 06.12.2024 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання автомобіля Ford Fusion 2014 року випуску спільною сумісною власністю подружжя, стягнення із відповідача на користь позивача грошової компенсації, що становить 1/2 частину ринкової вартості траспортного засобу, припинення частки позивача у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину автомобіля.

Разом із позовною заявою ним подано до суду заяву про забезпечення вищевказаного позову.

У заяві про забезпечення позову заявник вказує, що з урахуванням того, що у позивача маються підстави вважати, що судовий розгляд вищевказаного позову може проводитися протягом тривалого часу, а відповідачка матиме можливість продати спірне спільне майно подружжя - автомобіль Ford Fusion 2014 року випуску, право власності на який зареєстровано за нею, що ускладнить в подальшому виконання рішення суду у даній справі, прохає суд вжити заходи забезпечення цього позову шляхом заборони відповідачці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Хорола Полтавської області, що зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , здійснювати будь-які дії, пов`язані із реєстрацією права власності та інших речових прав щодо автомобіля Ford Fusion 2014 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Дослідивши матеріали заяви та додані до неї докази, суддя приходить до висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з таких міркувань.

Суддею встановлено, що представник позивача адвокат Жага Едуард Григорович, діючи в інтересах свого довірителя ОСОБА_1 , 06.12.2024 звернувся до Хорольського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання автомобіля Ford Fusion 2014 року випуску спільною сумісною власністю подружжя, стягнення із відповідачки на користь позивача грошової компенсації, що становить 1/2 частину ринкової вартості траспортного засобу, припинення частки позивача у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину автомобіля.

Вказує, що між сторонами укладено шлюб, який наразі не розірвано, у провадженні Хорольського районного суду перебуває на розгляді справа про розірвання вказаного шлюбу за позовом ОСОБА_2 .

Відповідачці ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Ford Fusion 2014 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , що підтверджується копією Витягу із реєстру про реєстрацію вказаного транспортного засобу.

Визнання цього автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, стягнення із відповідачки та користь позивача грошової компенсації належної йому 1/2 частки ринкової вартості траспортного засобу та припинення у зв`язку із цим частки позивача у праві спільної сумісної власності на 1/2 частину автомобіля є предметом спору між сторонами у вищевказаному позові.

Представник позивача адвокат Жага Е.Г. звернувся до суду із заявою про забезпечення цього позову.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до . ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначено ст. 150 ЦПК України.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на судовий захист.

Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Європейським судом у справі "Горнсбі проти Греції" зазначено, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвими, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

У рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Отже, будучи органом правосуддя, повинен врахувати потенційні ризики можливості невиконання рішення суду та гарантувати відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до змісту якої суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання постановленого рішення, що повністю відповідає зазначеним вище вимогам Європейського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З аналізу положень статті 149 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що нею передбачено можливість забезпечення позову не лише у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду, а також у разі, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду і ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Тобто, за замістом частини 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України під час вирішення питання щодо забезпечення позову слід також враховувати за захистом якого порушеного чи оспорюваного права або інтересу звернувся позивач, не обмежуючись лише неможливістю виконання рішення суду та позовними вимогами.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України видами забезпечення позову є, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії.

Системний аналіз положень статей 149 та 150 Цивільного процесуального кодексу України дає підстави дійти висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Суд зазначає, що обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення суду повинно прийматися з дотриманням зазначених принципів, які виражені також у статтях Цивільного процесуального кодексу України.

Принцип змагальності сторін полягає в тому, що сторони в процесі зобов`язані в процесуальній формі довести свою правоту за допомогою поданих ними доказів переконати суд в обґрунтованості своїх вимог чи заперечень.

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до положень статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 755/5333/20 вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суддею з матеріалів справи встановлено, що фактично предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є поділ спільного майна подружжя шляхом стягнення із відповідачки на користь позивача грошової компенсації, що становить 1/2 частину ринкової вартості спірного траспортного засобу.

З метою забезпечення виконання рішення у цій справі у випадку задоволення позову судом, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачці ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії, пов`язані із реєстрацією права власності та інших речових прав щодо автомобіля Ford Fusion 2014 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 .

Обґрунтовуючи необхідність вжиття саме таких заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що судовий розгляд вищевказаного позову може проводитися протягом тривалого часу, а відповідачка матиме можливість продати спірне спільне майно подружжя - автомобіль Ford Fusion.

Водночас, у заяві про забезпечення позову не наведено жодних посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобовязання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Також, з урахуванням обраного позивачем предмету позову, суддя вважає, що вжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову не може гарантувати виконання рішення суду у разі задоволення позову, а невжиття такого заходу не перешкоджатиме його виконанню, оскільки можливе відчуження спірного автомобіля відповідачкою не є перепоною виконанню рішення суду саме про стягнення із неї 1/2 частки його ринкової вартості, як заявлено позивачем у поданому до суду позові.

Суддя вважає за необхідне наголосити, що позовна заява ОСОБА_3 не містить вимоги щодо виділення йому майна в натуральній формі чи витребування його із чужого незаконного володіння тощо, а стосується грошової форми компенсації вартості траспортного засобу, яке є спільним майном подружжя.

Враховуючи вищевикладені обставини та з огляду на заявлені позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних і достатніх доказів на підтвердження того, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, а відтак, приймаючи до уваги інтереси не тільки позивача, а й відповідачки, права якої можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням запропонованого позивачем заходу забезпечення позову, суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої позивачем заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 149-154 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Жаги Едуарда Григоровича про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Полтавського апеляційного судупротягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В. П. Старокожко