Дата документу 10.01.2024 Справа № 334/2000/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/2000/21 Пр. № 22-ц/807/65/24 Головуючий у 1-й інстанції Коломаренко К.А., Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Єдемська - Фастовець Ольга Олександрівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку спільного сумісного майна

ВСТАНОВИВ:

24.03.2021 позивач ОСОБА_3 звернулася до суд із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 2-9) до відповідачів, в якому просила: - встановити факт, що позивач та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з лютого 2015 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - визнати автомобіль марки RENAULT SANDERO, легковий, колір синій, ГРЗ НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2016 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , та грошовий вклад, відкритий на ім`я ОСОБА_5 09.04.2019 року в АТ КБ «ПриватБанк» за договором SAMDNWFD701, спільно набутим майном, набутим в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, - та визнати за позивачем право власності на частину вказаного майна.

В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що позивач ОСОБА_3 проживала разом з ОСОБА_5 з лютого 2015 року та по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , як дружина та чоловік. Шлюб з померлим вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Проживаючи разом, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку і дружині. Спільне проживання позивача з померлим проходило в належному позивачу на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 . За час проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини, вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, набували разом майно, в тому числі автомобіль марки «RENAULT SANDERO», легковий, колір синій, ДНЗ НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2016 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , поклали на депозит грошові кошти у сумі 150000,00 грн., на рахунку, відкритому на ім`я чоловіка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором №SAMDNWFD701 (щоб отримувати проценти), а також купували деякі предмети домашнього побуту, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка, також всі свята проводили в колі рідних та друзів. Померлий чоловік спілкувався з ріднею позивача, а позивач їздила до його рідні, матері - ОСОБА_6 , яка проживала в квартирі АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності, яку він приватизував. 3 ними також проживав син позивача від першого шлюбу - ОСОБА_7 . Позивач разом зі своїм цивільним чоловіком деякий час мешкали і в належній йому квартирі АДРЕСА_2 разом з його матір`ю - ОСОБА_8 , яка на той час хворіла та потребувала допомоги.

Також слід зазначити, що позивач та її цивільний чоловік вирішили восени 2016 року, купити автомобіль, оскільки вони жили у позивача в будинку, за містом, а працювали разом в м. Запоріжжі на ПАТ «Запоріжсталь», тому спілкувалися з продавцями, для придбання автомобіля, який вони вирішили купити новим, та на його придбання позичали кошти у їхнього сусіда, а саме - 20.09.2016 року у сумі 200000,00 грн., оскільки в них коштів повністю на той час не вистачало, а були деякі заощадження. 26.09.2016 року було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки «RENAULT SANDERO», легковий, колір синій, ДНЗ НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2016 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , який за згоди позивача зареєстрований на ім`я її цивільного чоловіка - ОСОБА_5 . Після придбання автомобіля позивач весь час сплачувала борг, який вони брали на купівлю автомобіля.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Запорізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.07.2020 року, актовий запис № 863, серія НОМЕР_4 . 3і свідоцтва про смерть, вбачається, що місце смерті її чоловіка - саме смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, де вони з чоловіком мешкали. ОСОБА_3 здійснила поховання чоловіка, як дружина, розпорядилася деякими речами померлого.

Після смерті її чоловіка, до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемська - Фастовець О.О. з заявою на прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_8 - мати чоловіка, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , - донька чоловіка та позивач. Спадщина відкрилася за законом, оскільки чоловік заповіту за життя не склав.

Після смерті чоловіка, позивач на теперішній час зіткнулася з труднощами з приводу виділу своєї частки з майна подружжя, набутого за час спільного проживання однією сім`єю зі своїм чоловіком, а саме: грошових вкладів та автомобіля, яке ними було спільно набуте за час спільного проживання однією сім`єю. Пізніше позивач звернулася за консультацією до приватного нотаріуса та отримала роз`яснення, що необхідне рішення суду, аби позивач мала підставу для виділення своєї частки в спільному майні. Також дане рішення є необхідним, відповідно до норм чинного законодавства, оскільки вона не є офіційною дружиною покійного, а є цивільною дружиною.

10.12.2020 року позивач звернулася до Запорізького районного суду Запорізької області з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, справа № 317/3624/20, проте під час розгляду вказаної справи ОСОБА_8 - мати чоловіка подала до суду свої заперечення, натомість ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надала згоду з вимогами заяви, тому внаслідок того, що мати її чоловіка з невідомих для неї підстав вже після смерті чоловіка позивача вже частково заперечує, проти заяви позивача, вбачається спір про право. Позивачу стало відомо, що 09.03.2021 року Запорізьким районним судом Запорізької області прийнято ухвалу суду про залишення без розгляду вказаної справи та запропоновано звернутися до суду з позовною заявою в порядку позовного провадження. На момент смерті, чоловік позивача зареєстрований був за адресою: в квартирі АДРЕСА_2 , проте фактично з лютого 2015 року та по день його смерті мешкав разом з нею в житловому будинку АДРЕСА_1 . Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті, а також й встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Оскільки позивач та її чоловік проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивачу на теперішній час необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Факт її проживання з чоловіком, як подружжя підтверджується актом за місцем її з ним проживання, який складений в присутності сусідів та депутата селищної ради, та відповідно підписаний ними. Також, проживаючі разом з позивачем, її чоловік уклав декларацію з лікарем за місцем їх проживання, а саме: в житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому вони проживали разом та вели спільне господарство. За час їх спільного проживання з чоловіком вони вели спільне господарство, робили спільні покупки, збирали кошти, відкрили рахунок у банку, купили автомобіль, після покупки якого чоловік наполягав на тому, щоб позивач пройшла курси водіння та мала змогу користуватися автомобілем особисто. Окрім того, та обставина, що позивач та її чоловік спільно проводили дозвілля, відпустки, святкували разом свята та ювілеї разом із близькими родичами одне одного, підтверджується наявними в неї чисельними світлинами за різний період часу, на яких зображені позивач з померлим, з родичами, у сімейному колі, з друзями та на сімейному відпочинку, що в свою чергу, свідчить про їх усталені сімейні відносини. Таким чином, як автомобіль, так й грошові вклади є їх спільним майном, яке позивач разом з чоловіком набули під час спільного проживання однією сім`єю, тому вона змушена звернутися з відповідним позовом до суду.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Коломаренко К.А. (т.с. 1 а.с. 30).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 37) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду першої інстанції від 02 листопада 2022 року (т.с. 1 а.с. 205-206) в порядку задоволення клопотання позивача замінено у цій справі неналежного відповідача ОСОБА_8 на належного відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ), оскільки ОСОБА_8 , як спадкоємець (мати спадкодавця) за законом першої черги, своєчасно відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (брата спадкодавця), як спадкоємця другої черги за законом, в порядку ст. 1274 ч. 2 ЦК України.

Ухвалою суду першої інстанції від 13 вересня 2022 року (т.с. 2 а.с. 122-124) в порядку задоволення клопотання позивача замінено у цій справі неналежного відповідача ОСОБА_9 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , на належного відповідача ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_6 ), яка стала повнолітньою ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року (т.с. 3, а.с. 71) позовні вимоги ОСОБА_3 у цій справі задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з лютого 2015 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано автомобіль марки RENAULT SANDERO, легковий, колір синій, ГРЗ НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2016 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , та грошовий вклад, відкритий на ім`я ОСОБА_5 09.04.2019 року в АТ КБ «ПриватБанк» за договором SAMDNWFD701, спільно набутим майном, набутим в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) право власності на частину вказаного майна - а саме на 1/2 частку автомобіля марки RENAULT SANDERO, легковий, колір синій, ГРЗ НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , 2016 року випуску, двигун № НОМЕР_3 , який зареєстрований на ім`я ОСОБА_5 , та частку грошового вкладу, відкритого на ім`я ОСОБА_5 09.04.2019 року в АТ КБ «ПриватБанк» за договором SAMDNWFD701

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) суму судового збору в розмірі 1077,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_7 ) суму судового збору в розмірі 1077,00 грн.

Всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, у тому числі відповідач ОСОБА_4 , останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім відповідача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3, а.с. 83-85) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та винести постанову, якою в задоволенні позову позивача у цій справі відмовити.

В автоматизованому порядку 29.08.2023 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) ОСОБА_10, суддів Дашковську А.В. та Кочеткову І.В. (т.с. 3 а.с. 86).

Ухвалою апеляційного суду від 30.08.2023 року (т.с. 3 а.с. 87-88) вказану справу витребувано у суду першої інстанції, яка надійшла до апеляційного суду 05.09.2023 року у провадження судді-доповідача ОСОБА_10 (т.с. 3 а.с. 90). Ухвалою апеляційного суду від 07.09.2023 року (т.с. 3 а.с. 91-94) апеляційну скаргу за вказаною справою залишено без руху, апелянт усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк.

Ухвалою апеляційного суду від 25.09.2023 року (суддя - доповідач ОСОБА_10, судді Дашковська А.В. та Кочеткова І.В.- т.с. 3 а.с. 102-203) клопотання апелянта задоволено, поновлено останньому строк на апеляційне оскарження вищезазначеного рішення суду першої інстанції у цій справі, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито.

В автоматизованому порядку 28.09.2023 року суддею-доповідачем Гончар М.С. у цій справі замінено суддю-доповідача ОСОБА_10 у зв`язку із звільненням у відставку останньої (т.с. 3 а.с. 106-107).

Ухвалою апеляційного суду від 29.09.2023 року (суддя-доповідач Гончар М.С., судді Дашковська А.В. та Кочеткова І.В. - т.с. 3 а.с. 108) дану справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідного штату суддів апеляційного суду взагалі.

Позивач подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача ОСОБА_1 у цій справі (т.с. 3 а.с. 119-132).

Інші учасники цієї справи не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача ОСОБА_1 у цій справі.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 22 листопада 2023 року (т.с. 3 а.с. 158-160), не відбувся та був відкладений через першу неявку відповідача ОСОБА_4 у судове засідання до апеляційного суду, відносно якої в апеляційного суду немає відомостей про повідомлення про час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом.

Оскільки:

- конверт із судовою повісткою, що надсилався за останньою відомою адресою відповідача ОСОБА_4 , повернувся на адресу апеляційного суду без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» (т.с. 3 а.с. 145-146),

- за наявним у цій справі мобільним номером телефону НОМЕР_8 , зазначеним в якості телефону відповідача ОСОБА_4 , відповіла інша особа - ОСОБА_11 , яка повідомила, що це саме є її номер, а не ОСОБА_4 , цей номер був зазначений у матеріалах справи, оскільки ОСОБА_4 деякий час проживала у неї, але потім виїхала на проживання до АР Крим, їй невідомий на сьогодні будь-який номер телефону ОСОБА_4 та зв`язку із останньою у неї немає, тому вона не може повідомити її про вказані час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом (т.с. 3 а.с. 153),

- за номером телефону іншого відповідача ОСОБА_1 НОМЕР_9 відповів представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гуртовенко П.А., якій повідомив, що це є його номер телефону, іншого відповідача ОСОБА_4 він не представляє, остання виїхала на проживання до АР Крим (тимчасово окупована РФ територія України), з нею зв`язку у нього та його довірителя ОСОБА_1 немає, тому вони не можуть повідомити її про вказані час і місце розгляду цієї справи апеляційним судом (т.с. 3 а.с. 154),

- за номером телефону матері відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_9 НОМЕР_10 , яка до повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5 була законним представником у цій справі своєї дочки, ніхто не відповів (т.с. 3 а.с. 155).

У дане судове засідання належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 161-177), у тому числі позивач ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Василега І.М., що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, та відповідач ОСОБА_4 , враховуючи, що остання перебуває на час розгляду цієї справи апеляційним судом на тимчасово окупованій РФ території України в АР Крим (конкретне місцезнаходження там якої невідоме) і будь-який зв`язок із нею відсутній, через офіційний веб - сайт Судової влади України та з опублікуванням оголошення про виклик ця особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду цієї справи (т.с. 3 а.с. 176-177), що узгоджується із вимогами ст. 128 ч. ч. 11, 12 ЦПК України (З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім апелянта - відповідача ОСОБА_1 , представника останнього - адвоката Гуртовенка П.А. (т.с. 3 а.с. 178), представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Василега І.М. (т.с.3 а.с. 156), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Третя особа (нотаріус) подала апеляційному суду поштою заяву (т.с. 3 а.с. 167-168), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом за її відсутності.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву третьої особи задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності апелянта - відповідача ОСОБА_1 , представника останнього - адвоката Гуртовенка П.А. (т.с. 3 а.с. 178) та представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Василега І.М. (т.с.3 а.с. 156).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення всіх учасників цієї справи, що з`явились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: ..рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача, наявності правових підстав для задоволення останніх у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно виходив із такого.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_12 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України.

Судом першої інстанції було правильно у цій справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 (копія т.с. 1 а.с. 11).

Сторонами у суді першої інстанції не оспорювалось (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), що місцем смерті ОСОБА_5 є смт. Балабине Запорізької області, про що зазначено і в свідоцтві про смерть (т.с. 1 а.с. 11).

Згідно із договором на організацію та проведення поховання від 07.07.2020 замовником поховання є ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_5 . 17.08.2020 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. відкрито спадкову справу №55/2020 (т.с. 1 а.с. 148-187).

З заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись ОСОБА_8 (мати померлого), відповідач у цій справі - ОСОБА_4 (донька померлого), відповідач у цій справі - ОСОБА_1 (брат померлого) та позивач у цій справі - ОСОБА_3 (як цивільна дружина).

В подальшому ОСОБА_8 відмовилась від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_1

10.04.2019 року на ім`я ОСОБА_5 було здійснено замовлення товару (морозильний ларь ARDESTO FRM-200M) з зазначенням адреси доставки АДРЕСА_1 , що підтверджується товарним чеком №0004292 (т.с. 1 а.с. 15).

Згідно із декларацією №0001-4032-ЕХ00 від 23.03.2020 року про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, ОСОБА_5 в якості місця фактичного проживання зазначав адресу: АДРЕСА_1 , в якості довіреної особи для повідомлення у разі настання екстреного випадку зазначав ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 13).

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, зокрема допитував свідків сторін.

Так, допитані у суді першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали разом за однією адресою як сім`я без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та зокрема:

- свідок ОСОБА_13 пояснив, що він є рідним братом позивача, з ОСОБА_5 знайомий з травня 2014 року - познайомився на своєму дні народження. Позивач познайомилась з ОСОБА_5 за місцем роботи - на заводі «Запоріжсталь», де вони разом працювали. З лютого 2015 року ОСОБА_5 став проживати з ОСОБА_3 в смт Балабине. Йому відомо, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 збиралися одружитися, але ОСОБА_5 дуже раптово помер. ОСОБА_5 та ОСОБА_3 планували придбати машину, оскільки місце роботи було віддаленим від їх місця проживання, та придбали машину Рено синього кольору. Свідкові відомо, що для придбання автомобіля ОСОБА_16 та ОСОБА_17 позичали гроші у сусіда - Балики, брали в борг 200 000 грн. також в 2019 році свідок деякий час жив вдома у ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , доглядав за будинком та годував собаку, оскільки ОСОБА_16 та ОСОБА_17 доглядали за матір`ю ОСОБА_17 , коли та зламала ногу. Також свідок вказував, що в будинку ОСОБА_16 були особисті речі ОСОБА_17 , коли свідок приходив до них додому, бачив ОСОБА_17 , який порався по двору та в будинку. Коли приїздив до них у гості, то бачив їх відносини як сім`ї - ставлення один до одного, допомогу. З побаченого свідок впевнений, що ОСОБА_16 та ОСОБА_17 жили однією сім`єю;

- свідок ОСОБА_7 вказав, що він є сином позивачки та був знайомий з ОСОБА_5 . До 2015 року мати з ОСОБА_5 зустрічались, були в стосунках. Спочатку мати свідка затримувалась після роботи, а потім познайомила свідка з ОСОБА_5 , представила його як свого нареченого. В 2015 році ОСОБА_5 став проживати в смт Балабине разом з ОСОБА_3 . Разом вони робили ремонт в будинку, доводили до ладу подвір`я, побудували бесідку, купили морозильну камеру, щовечора збирались на сімейну вечерю. Також ОСОБА_18 та ОСОБА_5 разом їздили відпочивати, при друзях ОСОБА_5 представляв ОСОБА_3 як свою дівчину. Свідкові відомо, що ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 планували придбати автомобіль, для цього взяли у сусіда в борг 200000,00 грн., та у вересні 2016 року придбали автомобіль Рено синього кольору. Свідкові відомо, що у ОСОБА_5 є колишня дружина, донька та мати з братом. Мати ОСОБА_5 жила на Осипенковському. За рік до смерті ОСОБА_5 - в 2019 році, позивач та ОСОБА_5 жили деякий час у матері ОСОБА_17 , щоб за нею доглядати, оскільки у неї була травмована нога. ОСОБА_3 та ОСОБА_5 всі свята святкували разом в колі сім`ї, в тому числі і з матір`ю ОСОБА_5 , про що є багато фотознімків. Свідок вказував, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мали спільний бюджет, проживали разом, хотіли одружитись, але не встигли. ОСОБА_5 помер в Балабино, автомобіль спочатку стояв у них у дворі, а потім, з огляду на те, що ні у позивача, ні у свідка немає права керування транспортними засобами, автомобіль вони віддали брату ОСОБА_5 - відповідачу у справі;

- свідок ОСОБА_15 пояснив, що є сусідом позивача та знайомий з нею з народження. Приблизно в лютому (після Нового року) 2015 року він познайомився з ОСОБА_5 . Позивач раніше була одружена, її чоловік помер, а через деякий час свідок почав помічати в її дворі автомобіль, та в 2015 році ОСОБА_3 познайомила його з ОСОБА_1 . Придблизно з 2015 року ОСОБА_17 та ОСОБА_16 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка в смт Балабино, мали спільний бюджет, по змінам на подвір`ї ОСОБА_16 після появи ОСОБА_17 було видно, що вони разом доводять все до ладу. ОСОБА_17 та ОСОБА_16 разом працювали на заводі Запоріжсталь, мали задовільний майновий стан. Свідкові відомо, що ОСОБА_17 та ОСОБА_16 разом їздили відпочивати, в офіційному шлюбі не перебували, але ОСОБА_17 робив ОСОБА_16 пропозицію, проте вони вирішили спочатку привести будинок у кращий стан, а потім одружуватись. З ними також проживав син ОСОБА_16 . З родиною ОСОБА_17 та ОСОБА_16 свідок дружив сім`ями. У нього вони позичали 200000,00 грн. на придбання автомобіля та восени 2016 року придбали автомобіль Рено Сандера. Після того, як свідок дав кошти, ввечері того ж дня ОСОБА_17 приніс свідкові розписку з зобов`язанням повернути грошові кошти протягом трьох років, але фактично кошти вони повернули раніше - десь протягом року. Ініціатором складання розписки були ОСОБА_16 з ОСОБА_17 , тому свідок обставин її написання не пам`ятає, тим більше, що кошти йму повернули. В день смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_17 був на річці з ОСОБА_16 , його похованням також займалась вона, свідок був присутній при її спілкуванні з представниками ритуальної служби. Свідок в день смерті ОСОБА_5 переганяв його автомобіль до подвір`я ОСОБА_16 . А потім автомобіль забрали родичі ОСОБА_17 , тому що у ОСОБА_16 не було водійського посвідчення;

- свідок ОСОБА_14 пояснила, що працювала з ОСОБА_5 в одному цеху, вони дружили, він їй допомагав. Приблизно з 2011 року вона пола помічати його інтерес до ОСОБА_3 . Якось вона приїжджала до ОСОБА_3 в ОСОБА_19 в гості. До цього ОСОБА_17 говорив, що вони лише зустрічаються, але по приїзду свідок побачила, що вже майже всі речі ОСОБА_17 знаходяться в домі ОСОБА_3 . Потім свідок іноді бувала у ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в гостях, бачила, що ОСОБА_17 спочатку соромився, потім став почувати себе впевненіше, вони разом почали робити ремонт, ОСОБА_17 збудував бесідку, кухню, разом вони планували та робили покупки. З 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з`їхались остаточно та почали разом проживати. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не були одружені, проте свідкові відомо, що ОСОБА_17 робив пропозицію ОСОБА_16 , але та не поспішала. Весь час ОСОБА_17 проживав в Балабино, проте свідкові відомо, що мати ОСОБА_17 жила на ОСОБА_20 , якось ОСОБА_16 та ОСОБА_17 деякий час (приблизно місяць) також там проживали. Зі слів ОСОБА_17 свідкові відомо, що у ОСОБА_16 з його матір`ю були добрі стосунки. Також свідок пояснила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 разом придбали автомобіль, схожий на міні-джип синього кольору. Їй про це сказав ОСОБА_17 , бо брав у борг приблизно 7000,00 грн., основну суму в борг вони брали у кума. Борг потім повернули. Іноді свідка ОСОБА_17 з ОСОБА_16 підвозили на цій машині з роботи. Свідкові відомо, що у ОСОБА_17 раніше була машина, але він хотів стару машину продати та купити нову. В 2020 році ОСОБА_17 помер, свідок була на похоронах, на похованні були присутні його мати, брат, дружина брата та їх діти. На похоронах відносини ОСОБА_16 з матір`ю ОСОБА_17 були нормальні, свідок чула, що з приводу спадщини у них була домовленість, що ОСОБА_16 залишається машина, а квартира ОСОБА_17 залишиться його доньці від першого шлюбу, про це казала мати ОСОБА_17 . Похорони ОСОБА_17 оплачувала ОСОБА_16 ;

- свідок ОСОБА_8 показала, що вона є матір`ю померлого ОСОБА_5 . Зазначала, що її син не жив з позивачем з 2015 року, вона перший раз позивача побачила в 2017 році. ОСОБА_17 сказав, що це його колега, вони працювали разом на одному заводі. Заперечувала факт отримання травми та надання їй допомоги ОСОБА_3 вказувала, що її син не збирався одружуватись, а їздив до ОСОБА_16 провідувати, допомагав їй. Потім вказувала, що вперше з ОСОБА_16 познайомилась на свій день народження, її ОСОБА_5 представив як дуже хорошу знайому, за нею ОСОБА_16 не доглядала. Зазначала, що ОСОБА_16 їй не готував, готувала вона сама, син допомагав, а ОСОБА_16 лежала на дивні та дивилась телевізор. Спільного майна ОСОБА_17 з ОСОБА_16 не мали. Не заперечувала, що позивач вважала ОСОБА_5 «коханим» чоловіком. Помер ОСОБА_5 в смт. Балабине, хоронила ОСОБА_17 вона, а ОСОБА_16 лише допомагала;

- свідок ОСОБА_22 пояснила, що вона є кумою ОСОБА_8 а знайома з позивачем, проте позивач не була жінкою ОСОБА_5 , з ним не жила, нічого не дарувала, ОСОБА_5 їздив до позивача як до знайомої. Зазначила, що машину ОСОБА_5 придбав до знайомства з позивачем. Свідок декілька разів бачила позивача коли та була в гостях у матері ОСОБА_5 - ОСОБА_8 в 2018 та 2019 роках. З якої причини позивач могла відвідувати ОСОБА_8 чи бути у неї в гостях свідок не вказувала;

- свідок ОСОБА_23 пояснила, що вона з позивачем знайома мало, перший раз зустрілась в жовтні 2018 року, потім ще декілька разів. Востаннє бачились на похоронах ОСОБА_5 . Пояснювала, що мати ОСОБА_5 - ОСОБА_8 не ламала ногу, у неї був забій. З 2015 року ОСОБА_5 проживав з матір`ю. Свідкові про це відомо, оскільки вона три рази на тиждень заходить до ОСОБА_8 в гості, робила ремонт в квартирі ОСОБА_8 ;

- свідок ОСОБА_24 пояснила, що вона є жінкою ОСОБА_1 - відповідача у справі. ОСОБА_5 проживав в своїй квартирі, а не з позивачем. 1 травня 2018 року ОСОБА_5 познайомив свідка з ОСОБА_3 , представив її своєю дівчиною. З позивачем свідок майже не спілкувалась, зазначала, що з 2015 року у ОСОБА_5 було 3 дівчини, вій дійсно ночував у позивача в смт. Балабино, але вони не жили разом, машину разом не купляли, ОСОБА_5 відремонтував телевізор ОСОБА_3 . Свідок приблизно знає, де проживає позивач, але до 2020 року не була у позивача вдома, знає, що у неї є син та що вона працювала на Запоріжсталі, як і ОСОБА_5 . Потім свідок вказувала, що з 2017 року у ОСОБА_17 була ОСОБА_16 . Останні роки перед смертю ОСОБА_5 жив з матір`ю, було таке, що ОСОБА_16 допомагала матері ОСОБА_5 готувати на свята. Після смерті ОСОБА_5 свідок дізналась, що квартира, в якій він жив з матір`ю, належала йому.

Відповідно до відомостей Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 27.07.1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер ІНФОРМАЦІЯ_7 ) (т.с. 1 а.с. 184).

Згідно із актом про встановлення фактичного проживання з реєстрацією від 08.02.2021 року, складеним комісією в складі голови ОСББ «Александрова, 9» Зражевської Н.І. та сусідів ОСОБА_23 (місце реєстрації АДРЕСА_4 ), ОСОБА_25 (місце реєстрації АДРЕСА_5 ), ОСОБА_26 (місце реєстрації АДРЕСА_6 ), ОСОБА_27 (місце реєстрації АДРЕСА_7 ), ОСОБА_28 (місце реєстрації АДРЕСА_7 ) засвідчено факт, що гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 1980 року по 05.07.2020 фактично проживав та перебував за адресою його реєстрації АДРЕСА_3 (т.с. 1 а.с. 58).

Згідно з актом встановлення факту проживання без реєстрації, складеним комісією в складі депутата Балабинської селищної ради Касілова Е.М., сусідів ОСОБА_15 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_8 ), ОСОБА_29 (зареєстрований за адресою АДРЕСА_8 ), ОСОБА_30 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_8 ), ОСОБА_31 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_9 ), ОСОБА_32 (зареєстрована за адресою АДРЕСА_10 ), засвідчено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 з лютого 2015 року по 05.07.2020 поживав без реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 .

Згідно із листом ФОП ОСОБА_33 від 11.02.2021 ОСОБА_5 користувався послугами «авто паркування під навісом» для транспортного засобу за адресою АДРЕСА_11 в період з січня 2017 року по грудень 2018 року та проводив оплату за надані послуги повною мірою (т.с. 1 а.с. 57).

З наданих на запит суду першої інстанції виписок з банківських рахунків ОСОБА_5 вбачається здійснення ним дій з придбання товарів та послуг (зокрема продуктів, палива, будівельних матеріалів тощо), зняття готівки в банкоматах в смт. Балабине, смт. Кушугум, в магазинах, які розташовані на території Комунарського району міста Запоріжжя (вул. Автозаводська, Новокузнецька, пр. Соборний, (т.с. 1 а.с. 101-135).

На підставі досліджених судом першої інстанції доказів та викладеного вище, він дійшов правильного висновку, що в судовому засіданні було доведено факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з лютого 2015 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне проживання вказаних осіб без реєстрації шлюбу доведено дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема відомостями виписок з банківських рахунків ОСОБА_5 , з яких вбачається здійснення ним дій з придбання товарів та послуг (зокрема продуктів, палива, будівельних матеріалів тощо), зняття готівки в банкоматах в смт. Балабине, смт. Кушугум, в магазинах, які розташовані на території Комунарського району міста Запоріжжя (вул. Автозаводська, Новокузнецька, пр. Соборний, (т.с. 1 а.с. 101-135), що територіально знаходиться біля місця проживання позивачки та є значно відділеними від зареєстрованого місця проживання ОСОБА_5 , придбання ним майна з зазначенням адреси доставки - АДРЕСА_1 - за місцем проживання позивача, дослідження фото з різних подій, зокрема відпочинку та сімейних свят, на яких разом зображені ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , в тому числі в колі родичів ОСОБА_5 , декларацією про вибір лікаря, де в якості особи, до якої слід звертатися в екстрених випадках зазначено позивача. Крім того, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 підтвердили факт проживання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , починаючи з лютого 2015 року, ведення ними спільного господарства.

Не спростовані вказані відомості і свідками ОСОБА_34 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і ОСОБА_24 , які зазначаючи про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не проживали разом, підтверджували відомості їх перебування на сімейних святах, а тому числі вдома у матері ОСОБА_5 , здійснення ОСОБА_5 ремонту техніки в будинку ОСОБА_3 .

В той же час, реєстрація померлого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 , а не за місцем реєстрації позивачки ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , не може бути доказом проживання померлого за місцем своєї реєстрації, оскільки кожна особа вільна у виборі місця свого проживання, а тому воно може бути відмінним від зареєстрованого місця проживання.

Щодо наданих відомостей, що ОСОБА_5 користувався послугами «автопаркування під навісом» для транспортного засобу за адресою АДРЕСА_11 в період з січня 2017 року по грудень 2018 року та проводив оплату за надані послуги повною мірою, суд першої інстанції правильно зазначав, що надані докази свідчать лише про оплату в повному обсязі ОСОБА_5 вказаних послуг в період з січня 2017 року по грудень 2018 року, разом з тим не спростовують доводів позивача про спільне з ОСОБА_5 проживання з лютого 2015 року. Більш того, надані суду докази не свідчать про те, що вказаними послугами ОСОБА_5 користувався щодня, а свідчать лише про своєчасну оплату таких послуг протягом 2017-2018 років.

Надані сторонами акти про фактичне проживання/перебування особи суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги, оскільки вони складені після смерті ОСОБА_5 та не можуть свідчити про факти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (ст. ст. 3, 74 СК України)».

Факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).

А тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з лютого 2015 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають у цій справі задоволенню.

Щодо вимог про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна

Згідно зі змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Так об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (ч. 2 ст. 61 СК України).

У ч. ч. 1,2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У ч. 4 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі № 6-2253цс15 зроблено висновок, що «за правилами ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

Аналогічні по суті висновки зроблені й по застосуванню статті 74 СК України у постановах Верховного Суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 544/1274/16-ц (провадження № 61-22277св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц (провадження №61-28343св18), постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 751/3021/17 (провадження № 61-10778св18).

Відповідно до реєстраційної договору купівлі-продажу ЗК00416780 від 26.09.2016 року ОСОБА_5 придбав у власність транспортний засіб марки RENAULT SANDERO, 2016р.в., кузов № НОМЕР_2 . Вартість транспортного засобу становить 387831,00 грн. (т.с. 1 а.с. 4).

Згідно із розпискою від 20.09.2016 року, оригінал якої досліджений судом першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 отримали в борг від ОСОБА_15 грошову суму 200 000,00 грн. для придбання автомобіля, зобов`язавшись повернути ОСОБА_15 грошову суму протягом трьох років (копія т.с. 1 а.с. 18). Факт передачі коштів та отримання від ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розписки підтвердив і сам ОСОБА_15 , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, який пояснив, що у нього ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позичали 200000,00 грн. на придбання автомобіля та восени 2016 року придбали автомобіль Рено Сандера. Після того, як свідок дав кошти, ввечері того ж дня ОСОБА_17 приніс свідкові розписку з зобов`язанням повернути грошові кошти протягом трьох років, але фактично кошти вони повернули раніше - десь протягом року. Ініціатором складання розписки були ОСОБА_16 з ОСОБА_17 , тому свідок обставин її написання не пам`ятає, тим більше, що кошти йму повернули.

При цьому, суд першої інстанції правильно встановив, що посилання представника відповідача на той факт, що підпис від імені ОСОБА_5 в розписці виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою, жодними належними та допустимими доказами не підтверджене, а факт звернення представника відповідача з заявою про скоєння кримінального злочину лише після дослідження судом доказів у справі без надання рішення (вироку) у кримінальному провадженні, суд першої інстанції правильно розцінив як обраний стороною відповідача спосіб захисту. При цьому, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що в розписці, копія якої наявна в матеріалах цієї справи та надісланій відповідачу, чітко видно підпис, виконаний від імені ОСОБА_5 , що дозволяло відповідачу чи його представнику одразу заявити про неналежність підпису ОСОБА_5 в розписці та в підготовчому засіданні заявити відповідне клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, проте, такими правами відповідач та його представник не скористались на свійрозсуд, хоча підготовче засідання відкладалось судом першої інстанції неодноразово.

Також, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 07.07.2021 №20.1.0.0.0/7-210706/12331 (а.с 101, т. 1) на ім`я померлого ОСОБА_5 в ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито депозитні рахунки та картки, а також наявні на них кошти, зокрема:

-31.03.2017 року відкрито рахунок НОМЕР_11 за договором №SAMDNWFC4, на якому наявні кошти в сумі 8406,50 грн.;

-31.03.2017 року відкрито рахунок НОМЕР_12 за договором № SAMDNWFC5, на якому залишок коштів становить -24,80 грн.;

-09.04.2019 року відкрито рахунок НОМЕР_13 за договором № SAMDNWFD701, на якому наявні кошти в сумі 150000,21грн.;

-12.11.2015 року відкрито рахунок НОМЕР_14 за договором № SAMDNWFD800, на якому наявні кошти в сумі 0,75 грн.

Таким чином, судом першої інстанції правильно було також встановлено, що саме під час спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу (за період з лютого 2015 року по 05.07.2020року) ними було набуто спільне майно, а саме: - автомобіль марки RENAULT SANDERO, 2016р.в., кузов № НОМЕР_2 та - грошові заощадження, на рахунку НОМЕР_13 , відкритому 09.04.2019 року за договором № SAMDNWFD701, в сумі 150000,21грн.

Вирішуючи питання про поділ спільного майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд першої інстанції правильно врахував, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя, судом першої інстанції у цій справі не було встановлено.

Крім того, доводи позивачки та її представника в суді першої інстанції відповідачами та їх представником не спростовані (ст.76 ЦПК України).

А тому, суд першої інстанції правильно вважав, що частки ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у праві власності на автомобіль та грошові кошти є рівними - по 1/2 частці за кожним.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності та поділ спільного майна у цій справі також підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 дублюють доводи заперечень лише цього відповідача проти позову позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію лише відповідача ОСОБА_1 , яку він та його представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування відповідача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_1 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову позивача у цій справі та, відповідно, у спростування останнього.

Оскільки, інший відповідач ОСОБА_4 у суді першої інстанції позов позивача у цій справі взагалі не спростовувала взагалі, навпаки, через законного представника - мати ОСОБА_9 , будучі тоді ще неповнолітньою, визнавала у повному обсязі та підтверджувала обставини, зазначені в заяві ОСОБА_3 (заява т.с. 1 а.с. 195). Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною апелянта - відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача ОСОБА_1 .

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та стороною відповідача ОСОБА_1 апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Так, у адвоката Гуртовенко П.А. відсутні будь-які повноваження на представництво іншого відповідача у цій справі - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (ст. 82 ч. 1 ЦПК України), яка повідомлялась судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду цієї справи в силу вищевикладених обставин через офіційний веб-сайт Судової влади України (т.с. 3 а.с. 54), а тому він, як представник у цій справі лише відповідача ОСОБА_1 , якій був належним чином повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі на 18 липня 2023 року в силу вимог ст. 130 ч. 5 ЦПК України через нього - адвоката Гуртовенка П.А. та якій був присутній у даному судовому засіданні (протокол т.с. 3 а.с. 69-70), в якому було ухвалене оскаржуване рішення судом першої інстанції, не мав права і не може просити апеляційний суду у цій справі (хоча про це зазначено в апеляційній скарзі іншого відповідача ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 - т.с. 3 а.с. 84 зворот) скасувати правильне по суті рішення суду першої інстанції саме з підстав, передбачених ст. 376 ч. 3 п. 3 ЦПК України (обов`язкові підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення), якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасниксправи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки, апеляційним судом встановлено, що інший відповідач ОСОБА_4 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку взагалі не оскаржувала і не оскаржує.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 141 ЦПК України вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_3 будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 17.01.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Дашковська А.В.Кочеткова І.В.