Справа № 490/8392/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Твердохліб К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні в якій просить суд: усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її вихованні шляхом встановлення можливості побачень з дитиною: кожні повні останні вихідні місяця починаючи з 21:00 год п`ятниці і по 20:00 год неділі - кожного місяця; весінні, осінні, зимові канікули, починаючи з 21:00 год п`ятниці (початку канікул) і по 20:00 год неділі (останнього дня канікул); другу половину літніх канікул, починаючи з 20:00 год 31 липня по 20:00 год 30 серпня щороку; з правом зміни часу за взаємною згодою батьків та врахування інтересів дитини.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від якого народилась дитина - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.03.2020 року шлюб між ними було розірвано. Позивач зазначає, що донька проживає разом з відповідачем і останньою створюються перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною. За такого позивач змушений звернутись до суду.

У судове засідання сторони не з`явились з невідомих суду причин. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач будучи обізнаною про розгляд цієї справи судом, в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про невизнання нею позовних вимог з проханням відмовити у задоволенні позову.

Представник органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом.

Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , в графі батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року було шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2021 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 773 від 09 листопада 2021 року встановлено наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожні останні субота та неділя місяця з 09:00 год суботи і до 18:00 год неділі на території м. Біла Церква Київської області, щороку перший тиждень зимових канікул та 30 календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня) на території місця проживання батька дитини з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та бажання.

Ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України а заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 766/11784/16-ц від 10.02.2022 зазначено, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині зобов`язання відповідача усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною.

При визначенні порядку спілкування батька з дитиною, враховуючи інтереси дитини та відсутність взаємної домовленості батьків, слід обрати графік визначений органом опіки та піклування, а саме: кожні останні субота та неділя місяця з 09:00 год суботи і до 18:00 год неділі за місцем проживання дитини, щороку перший тиждень зимових канікул та 30 календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня) на території місця проживання батька дитини з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та бажання. Запропонований позивачем графік побачень із дитиною, слід відхилити, як такий що не відповідає інтересам дитини.

За такого, позов підлягає частковому задоволенню.

Вимог щодо розподілу судових витрат позивачем не заявлено (постанови Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі № 910/9111/17 та від 14 .01.2019 року у справі № 927/26/18).

Керуючись ст. ст. 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, ст.ст.142,153,155 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити спосіб участі у вихованні дитини за таким порядком:

кожні останні субота та неділя кожного місяця з 09:00 год суботи і до 18:00 год неділі за місцем проживання дитини ОСОБА_3 ;

щороку перший тиждень зимових канікул та 30 (тридцять) календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня кожного року) за місцем проживання ОСОБА_1 з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та бажання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Шолох