Єдиний унікальний номер судової справи: 490/8392/21
Номер провадження 22-ц/812/1544/24 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідачки - адвоката Юрчак Я.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді - Шолох Л.М., в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, Органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні.

Позов обґрунтовував тим, що з 12 жовтня 2012 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року розірвано. Від подружнього життя народилась - донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що донька проживає разом з відповідачкою, яка не дає можливості йому зустрічатися та проводити вільний час з дитиною. Перешкоди, які створюються відповідачкою позбавляють його права участі у вихованні дитини.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її вихованні шляхом встановлення можливості побачень з дитиною: кожні повні останні вихідні місяця починаючи з 21:00 год п`ятниці і по 20:00 год неділі - кожного місяця; весінні, осінні, зимові канікули, починаючи з 21:00 год п`ятниці (початку канікул) і по 20:00 год неділі (останнього дня канікул); другу половину літніх канікул, починаючи з 20:00 год 31 липня по 20:00 год 30 серпня щороку; з правом зміни часу за взаємною згодою батьків та врахуванням інтересів дитини.

26 липня 2024 року від представника відповідачки - адвоката Юрчак Я.І. надійшла заява до суду, в якій остання просила встановити наступний порядок участі позивача у вихованні та особистому спілкуванні з його малолітньою донькою, кожні останні субота та неділя місяця з 9.00 години суботи до 18.00 години неділі; весняні канікули починаючи з 21.00 години п`ятниці (початку канікул) і по 20.00 години неділі (останнього дня канікул), другий тиждень зимових канікул; 30 календарних днів літніх канікул з 20 липня по 20 серпня (зазначений порядок наближений до визначеного порядку участі батька у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною в рішенні виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 09 листопада 2021 року №773.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) усунути перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначити спосіб участі у вихованні дитини за таким порядком: кожні останні субота та неділя кожного місяця з 09:00 год суботи і до 18:00 год неділі за місцем проживання дитини ОСОБА_3 ; щороку перший тиждень зимових канікул та 30 (тридцять) календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня кожного року) за місцем проживання ОСОБА_1 з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та бажання.

Рішення суду мотивовано тим, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). При визначенні порядку спілкування батька з дитиною, враховуючи інтереси дитини та відсутність взаємної домовленості батьків, суд вирішив обрати графік визначений органом опіки та піклування. Графік побачень із дитиною, запропонований позивачем, судом відхилено, як такий що не відповідає інтересам дитини.

Не погодившись із вказаним рішенням суду в частині визначення порядку способу участі у вихованні дитини, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду в цій частині змінити. Встановити наступний графік побачень з дитиною: кожні повні останні вихідні місяця, починаючи з 21.00 год п`ятниці і по 20.00 год неділі кожного місяця; весняні, осінні, зимові канікули, починаючи з 21.00 год п`ятниці (початку канікул) і по 20.00 год неділі (останнього дня канікул); - другу половину літніх канікул, починаючи з 20.00 год 21 липня по 20.00 год 30 серпня щороку, з правом зміни часу за взаємною згодою батьків та врахуванням інтересів дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що ніяких об`єктивних причин, аби побачення з дитиною відбувались лише за місцем її проживання немає. Крім того, визначення побачень - кожні останні субота та неділі кожного місяця з 9.00 год суботи і до 18.00 год неділі за місцем проживання дитини в дійсності означають лише деякий час вдень в суботу та деякий час вдень в неділю, а не два дні з ночівлею за його місцем проживання. Цей графік значно зменшує обсяг його часу та негативно впливає на його можливості запропонувати доньці провести цей час як дозвілля (наприклад поїхати в інше місце на екскурсію). Спілкування з донькою лише за її місцем проживання (де вона проживає з мамою та бабусею) позбавляє її та його особистого спілкування. Доньці вже дев`ять років, вона розумна, здорова та розвинута дитина, вона дуже прив`язана до нього, разом проводять час і вона часто буває у позивача вдома де забезпечена всім необхідним.

У відзиві на апеляцій скаргу представник відповідачки - адвокат Юрчак Я.І. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на відсутність порушень норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при ухваленні рішення. Вказані доводи в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними та не містять жодних посилань на норми чинного законодавства, які саме були порушенні при розгляді справи судом першої інстанції. Вказує на те, що способи участі у вихованні дитини, визначені судом першої інстанції, відповідають розумному балансу участі батька у вихованні дитини, відповідають якнайкращім інтересам дитини та її віку. Окремо звертає увагу, що дитина постійно проживає в м. Біла Церква Київської області, є ученицею місцевих навчальних закладів, товаришує з іншими дітьми, приймає участь у вокальних конкурсах, має певний режим, усталені графіки, які максимально враховують інтереси дитини, а запропонований позивачем порядок участі у вихованні дитини не буде відповідати інтересам дитини. Зазначає, що відповідач наполягає, що вона не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною та сумлінно виконує рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09 листопада 2021 року №773, яке було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення по справі. Вимоги щодо проведення усіх весняних, осінніх канікул з дитиною суперечить рівноцінному праву матері на перебування з дитиною в час їх канікул та позбавляє можливості провести відпочинок дитини разом, а також порушують права дитини на спілкування з матір`ю у вільний від занять у школі час.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказує на те, що доводи представника відповідачки необґрунтовані та не спростовують його прохання щодо встановленого запропонованого ним графіку побачень з дитиною, який повністю відповідає інтересам дитини та в більший мірі їм відповідає ніж той графік, що встановив суд першої інстанції. Зазначає, що нажаль спір щодо його участі у вихованні дитини існує до сих пір.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 12 жовтня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року розірвано ( а.с.8).

Від подружнього життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька - ОСОБА_3 (а.с.6).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2021 року визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_6 (а.с. 35-39).

Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 773 від 09 листопада 2021 року встановлено наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та особистому спілкуванні з його донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : кожні останні субота та неділя місяця з 09:00 год суботи і до 18:00 год неділі на території м. Біла Церква Київської області, щороку перший тиждень зимових канікул та 30 календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня) на території місця проживання батька дитини з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та бажання (а.с.40).

Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 від 25 червня 2024 року ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с. 199-200).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав посилався на те, що він приймає активну участь в утриманні дитини, проте відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_4 , 13 червня 2015 року.

Предметом спору у справі, що переглядається, з урахуванням меж та підстав апеляційного оскарження, є визначення способу участі батька у вихованні дитини.

Статтею 18 Конвенції ООН про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною є реалізацією матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Отже, системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року).

Таким чином, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема змагальність сторін, диспозитивність.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20).

У цій справі суд першої інстанції установив, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування доньки з батьком відповідає її інтересам. Жодних обставин, які б унеможливлювали права батька на спілкування із донькою, чи обставин, які б свідчили про таке спілкування батька з донькою, яке б перешкоджало нормальному розвитку дитини, суд не встановив.

Визначаючи способи участі батька з дитиною, суд першої інстанції узяв за основу графік визначений органом опіки та піклування.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Між тим, враховуючи обставини цієї справи, вік дитини колегія не погоджується з встановленим способом участі батька у вихованні та спілкування позивача з донькою щодо встановлення побачень кожні останні субота та неділя кожного місяця з 09:00 год суботи і до 18:00 год неділі за місцем проживання дитини ОСОБА_3 ; щороку перший тиждень зимових канікул та 30 (тридцять) календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня кожного року) за місцем проживання ОСОБА_1 з урахуванням стану здоров`я дитини, її потреб та бажання.

Такий порядок не вирішить по суті проблеми у спілкуванні та вихованні дитини двома батьками у зв`язку з неможливістю її вихання у повноцінній сім`ї.

За такого, колегія враховуючи обставини цієї справи, вік дитини та її найкращі інтереси, вважає за можливе визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний графік: побачення кожні останні вихідні дні місяця, починаючи з 21-00 год п`ятниці і до 18-00 год неділі; спільне проведення щороку весняних канікул з 21-00 год п`ятниці, яка передує початку канікул і до 20-00 год неділі по закінченню канікул, перший тиждень зимових канікул та 30 (тридцять) календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня кожного року) з урахуванням стану здоров`я дитини її потреб та бажання.

На думку колегії таке визначення способу участі батька у вихованні дитини створить передумови для її розвитку, формування особистості, забезпечить її міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті дитини, до того ж забезпечить розумний баланс у праві на участь обох батьків у вихованні дитини.

За таких обставин рішення суду на підставі п.п.1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині вимог позивача до відповідачки про визначення способу участі у вихованні дитини - підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення способу участі у вихованні дитини - змінити.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний графік: побачення кожні останні вихідні дні місяця, починаючи з 21-00 год п`ятниці і до 18-00 год неділі; спільне проведення щороку весняних канікул з 21-00 год п`ятниці, яка передує початку канікул і до 20-00 год неділі по закінченню канікул, перший тиждень зимових канікул та 30 (тридцять) календарних днів літніх канікул (з 20 липня по 20 серпня кожного року) з урахуванням стану здоров`я дитини її потреб та бажання.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року