КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1945/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Латанюк Інна Альфредівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вишнякова Ірина Валеріївна про визнання заповіту недійсним, -

установив:

Ужовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вишнякова І.В. про визнання заповіту недійсним

В обґрунтування вимог позову зазначав, що він є рідним сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З моменту смерті його батька ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої входить майно, яке за життя належало його батькові на праві власності, а саме:

1) квартира АДРЕСА_1 ;

2) квартира АДРЕСА_2 ;

3) земельна ділянка кадастровий № :01:080:5201, що знаходиться в АДРЕСА_3;

4) легковий автомобіль CHEVROLET 2006р. випуску модель AVEO, тип «ЛЕГКОВИЙ ХЕТЧБЕК» № кузову (шасі, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований 27.05.2006р. УДАІ ГУ МВС України у м. Києві;

5) інше майно, яке належало за життя його батькові.

Після смерті його батька, і відповідно, відкриття спадщини, від свого рідного брата ОСОБА_2 (відповідача 1) він дізнався про те, що відносно зазначеного спадкового майна його батьком за життя, складено нотаріально посвідчений заповіт від 07 липня 2020 року, за яким квартира АДРЕСА_1 заповідається особі, на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , решта зазначеного майна - його рідному молодшому брату ОСОБА_2

Вказував, що при цьому, ані серія та номер паспорту даної громадянки, ані її РНОКПП, ані зареєстрована адреса місця проживання цієї особи в спірному заповіті не вказані.

Спірний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., зареєстрований в реєстрі за №№1008, 1009.

Зазначений заповіт, він вважає таким, що підлягає скасуванню як правочин, що суперечить вимогам закону відповідно до ст. 215 ЦК України, вчинений внаслідок зловмисної домовленості певних осіб, всупереч вільній волі спадкодавця у розумінні ст. 1257 ЦК України та під впливом тяжкої для спадкодавця обставини у розумінні ст. 232 - 233 ЦК України.

Зазначав, що у січні 2020 року його батьку було встановлено діагноз «Гліобластома головного мозку».

Вказував, що під час хвороби, батька постійно супроводжував головний біль, провали у пам`яті, падіння зору, порушення координації рухів та ін.

04 березня 2020 року батьку було зроблено операцію на головному мозку, батько деякий час знаходився у реанімаційному відділенні Київської обласної клінічної лікарні, 9 днів перебував без свідомості.

У квітні 2020 року батько вже не міг самостійно пересуватися, став лежачим хворим.

Зазначав, що за життя батько мав намір залишити майно після своєї смерті своїм синам.

Вказував, що у такому стані спадкодавець не міг об`єктивно та адекватно сприймати оточуючу його реальність.

На його думку саме цими обставинами скористалися відповідачі, склали спірний заповіт із використанням безпорадного стану спадкодавця, за зловмисною домовленістю та з корисливих мотивів.

Просив суд, визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 07 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., зареєстрований в реєстрі за №№1008, 1009, яким спадкове майно, зазначене у вказаному заповіті, заповідається ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та стягнути з відповідачів на його користь судовий збір та інші документально підтверджені судові витрати.

У червні 2022 року позивач подав заяву про зміну підстав позову, відповідно до якої він, як на підставу визнання заповіту недійсним, посилається на те, що ОСОБА_4 на момент підписання заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а отже заповіт підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 225 ЦК України.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні зазначеного вище позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції було досліджено матеріли справи, які підтверджують ті обставини, що у зв`язку з тяжкою, невиліковною хворобою - гліобластома головного мозку, яка являється однією з найбільш агресивних злоякісних пухлин головного мозку та призводить до необоротного його руйнування, його батькові - ОСОБА_4 , 04 березня 2020 року було зроблено у відділені нейроонкології ДУ «Інститут нейрохірургії ім. акад. А.П. Ромоданова НАМН України» операцію з видалення пухлини головного мозку.

Як видно з медичної карти стаціонарного хворого №201069, а саме: листа призначень препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворим, які отримують лікування в стаціонарних або амбулаторних умовах, і виконання цих призначень, його батькові в ході лікування призначались препарати: сібазон, фентаніл, ГОМК (гамма-оксимасляна кислота).

Зазначає, що фентаніл є одним із найсильніших опіоїдів, який діє на рецептори в головному мозку, щоб знизити відчуття болю. Даний препарат відноситься до групи наркотичних анальгетиків, які використовуються в медицині для усунення больових симптомів.

Побічні дії препарату: сонливість, парадоксальна стимуляція центральної нервової системи, сплутаність свідомості, галюцинації, ригідність м`язів.

Факт прийняття ліків його батьком в судовому засіданні суду першої інстанції, крім того підтвердили як відповідачі по справі, так і свідок - його рідний дядько ОСОБА_5 .

Вказує, що у період чергового агресивного загострення онкологічної хвороби, а саме: з 10 червня 2020 року по 25 червня 2020 року (за місяць до посвідчення заповіту), батько знаходився в реанімаційному відділенні Київської обласної клінічної лікарні, та 9 днів перебував без свідомості, що потягло за собою зміни фізіологічного та психічного стану хворого батька.

Наголошує, що якщо проаналізувати оскаржуваний заповіт, то навіть при його складанні були запрошені двоє свідків та особу, яка ставила свій підпис замість батька, оскільки стан його здоров`я вже не дозволяв йому це зробити.

Отже, всі перелічені обставини дають підстави вважати, що його батько - ОСОБА_4 на момент складання заповіту міг перебувати в стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Зазначає, що ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24 квітня 2024 року було призначено проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Перед експертами було поставлено питання: Чи міг ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в силу свого стану здоров`я, наслідків перенесеного 04.03.2020 операційного втручання та лікування, правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними на момент складання ним заповіту, посвідченого 07.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А.?

Проте, вказана ухвала суду першої інстанції, вартість експертизи та реквізити, які необхідні для її оплати на його адресу судом першої інстанції направлено не було.

Таким чином, суд першої інстанції порушив норми цивільно-процесуального кодексу, внаслідок чого він був позбавлений можливості здійснити оплату вартості судово-психіатричної експертизи.

Просив суд, скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подав клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Просив суд, призначити посмертну судово-психіатричну експертизу та на вирішення експертів поставити питання: Чи міг ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в силу свого стану здоров`я, внаслідок перенесеного 04.03.2020 операційного втручання та лікування, правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними на момент складання ним заповіту, посвідченого 07.07.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А.?

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що позивачу було відомо, що вона та спадкодавець проживали однією сім`єю з 2009 року як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Допомагали один одному, піклувалися, вели спільне господарство, тощо.

Останні роки вона була вимушена звільнитися з роботи і доглядати по суті свого чоловіка.

Фактично, належної допомоги в утриманні свого батька позивач не надавав.

Цим займалися вона та допомагав інший співвідповідач ( ОСОБА_2 брат позивача).

Вказує, що можливо саме тому спадкодавець вирішив скласти заповіт на одного з своїх синів та на неї.

Це його вільне волевиявлення, яке не залежить від думки іншого сина (позивача).

Зазначає, що у більшості випадків заповіти складаються особами похилого віку, які хворіють, тощо.

Це здійснюється, щоб надати розпорядження стосовно свого майна на випадок смерті.

І саме в таких випадках, коли є труднощі в підписанні документів, залучаються свідки.

Нотаріус перевіряє це вільне волевиявлення особи і має право посвідчити такий заповіт.

Це загально прийнята практика і ніяких порушень не було тим паче, якогось «інспірування, зловмисної домовленості», як вказує позивач, не було взагалі.

Зазначає, що вже навіть після підписання заповіту спадкодавець разом з нею любив їздити на природу, спілкуватися з оточуючими (таке було його бажання).

Це свідчило про те, що він усе розумів і мав змогу приймати рішення, незважаючи на свої хвороби.

Наголошує, що заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк I.А. 07 липня 2020 року повністю відповідав вимогам закону.

Вказує, що посилання позивача в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не вирішив питання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи не відповідає дійсності, навпаки, суд усяким чином сприяв позивачу в цьому.

Проте, матеріали справи неодноразово поверталися до суду першої інстанції без виконання ухвали суду про призначення експертизи, у зв`язку з прохання експерта надати додаткові матеріали та перерахувати оплату за проведення експертизи.

Таким чином, вказує, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що повернення справи з експертної установи без виконання експертизи відбулося саме з вини позивача, який був достеменно обізнаний про свій обов`язок сплатити вартість експертизи, він та його представник, який мав як адвокат роз`яснити позивачу наслідки вчинення або не вчинення певний дій, не вжили заходів зі сплати рахунку за проведення експертизи.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено.

Призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 103).

На вирішення експертів поставлено наступне питання:

- Чи міг ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , в силу свого стану здоров`я, наслідків перенесеного 04.03.2020 року операційного втручання та лікування, правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання ним заповіту, посвідченого 07.07.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк Інною Альфредівною?

Надано у розпорядження експертів для проведення експертизи матеріали справи №758/14002/21.

Експертів попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Витрати по оплаті експертизи покладено на ОСОБА_1 .

Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 березня 2024 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Вишнякова І.В., про визнання заповіту недійсним поновлено та призначено справу до судового розгляду в приміщенні суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з копією заповіту від 07 липня 2020 року серії НОІ 160354, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., зареєстрованого в реєстрі за №№1008, 1009, ОСОБА_4 , у зв`язку з хворобою та у зв`язку з тим, що не може сам підписати текст заповіту, згідно зі ст. 1253 ЦК України, у присутності двох свідків, на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що належне йому майно, зазначене у цьому заповіті, та все інше майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, і все те, що йому буде належати на день смерті і на що він згідно із законом буде мати право, заповів частково ОСОБА_2 , 24 грудня 1984 року та частково ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 10 травня 2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №11567.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлого ОСОБА_4 .

Позивач звернувся 16 серпня 2021 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вишнякової І.В. із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його батька - ОСОБА_4 .

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу дійсності складеного заповіту, внаслідок того, що він укладений людиною, не здатною усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Згідно з доданих до позовної заяви документів, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мав діагноз - внутрішньомозкова пухлина лівої скронево-потиличної ділянки, що підтверджується копією виписки №201069 від 12 березня 2020 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Переніс оперативне втручання по видаленню внутрішньомозкової пухлини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що заповіт ОСОБА_4 від 07 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., зареєстрований в реєстрі за номером №1008, 1009 є недійсним.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та наданим сторонами доказам, ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповіт, як остання воля особи, стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому призначений вирішувати важливі для особи питання, щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування.

При цьому, право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 та ст. 1234 ЦК України).

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог, щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно з ч. 1 ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Правила ст. 225 ЦК України, поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі №554/11179/13-ц, від 02 листопада 2020 року у справі №326/81/15 та від 22 грудня 2021 року у справі №350/792/20.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину.

Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі №6-9цс12).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Обов`язковість вимог ст.105 ЦПК України, щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характеру в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №1075 від 26 серпня 2024 року, проведеної комісією експертів Державної установи «Інститут судової психіатрії МОЗ України» на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року, ОСОБА_4 на момент складання ним заповіту, посвідченого 07 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Латанюк І.А., страждав на Органічний емоційно-лабільний (астенічний) розлад (згідно МКХ-10: F06.6).

За своїм психічним станом на той час усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Відповідно до положень ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що під час судового розгляду позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження тверджень, що заповідач ОСОБА_4 на час складання заповіту 07 липня 2020 року не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними через тяжку хворобу, на яку страждав на момент складання заповіту.

Також під час судового розгляду позивачем не було доведено, що волевиявлення ОСОБА_4 на складання спірного заповіту не відповідало його волі.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час складання заповіту були запрошені двоє свідків та особу, яка ставила свій підпис замість батька, оскільки стан його здоров`я вже не дозволяв йому це зробити, а тому його батько на момент складання заповіту міг перебувати в стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки саме під час проведення судово-психіатричної експертизи експертами були проаналізовані медичні документи, у яких був зафіксований стан здоров`я заповідача ОСОБА_4 , у тому числі і на час складання спірного заповіту.

При цьому, висновок судово-психіатричної експертизи є обґрунтованим, у ньому наданий аналіз, як поясненням учасників справи, так і наданій медичній документації.

Висновок судово-психіатричної експертизи №1075 від 26 серпня 2024 року за своїм змістом відповідає вимогам, затвердженим Порядком проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України 08 травня 2018 року №865, та Інструкції, щодо заповнення форми первинної облікової документації №100/о «Висновок судово-психіатричної експертизи «___», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 28 липня 2014 року №527.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростували зазначений висновок експертів.

Також позивачем не було надано доказів у підтвердження того, що наявні у спадкодавця захворювання, впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Судом першої інстанції проаналізовані надані позивачем докази та надана їм відповідна оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не встановила підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба