Справа № 953/2858/24
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2024 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Колесник С.А.
за участі секретаря судового засідання Смаль Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Київського районного суду м. Харкова заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грайворонського Ігора Валерійовича про вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 953/2858/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс» про витребування житлового будинку, -
28.11.2024 до Київського районного суду м.Харкова надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грайворонського І.В. про вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 953/2858/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс» про витребування житлового будинку, у якому представник просить: ухвалити додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., що підлягають сплаті останнім за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції. Судове засідання з вирішення цього питання провести за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
28.11.2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Годунова В.С. про зменшення розміру витрат на правову допомогу, мотивуючиїї тим, що заявлений розмір витрат є завищенним, оскільки надані послуги не відповідають критерію необхідності та обгрунтованості. Так, на його думку, справа за своєю суттю не є складною, кількість вказаних годин на надання правової допомоги є очевидно завищеною, що підтверджується відомостями протоколів судових засідань та незначним обсягом підготовлених документів. Враховуючи викладене, адвокат Годунов В.С. просить суд відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, а в разі задоволення такої вимоги зменшити їх розмір на 99 %.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 листопада 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грайворонського І.В. прийнято до розгляду.
Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Годунов В.С., в судове засідання не з"явилися, про час та місце судового засідання повідомлені судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Грайворонський І.В. у заяві від 28.11.2024 просив проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника.
Відповідачі ОСОБА_3 та ТОВ «ФК «Карточка плюс» про дату, час та місце судового засідання повідомлені судом своєчасно та належним чином, проте в судове засідання не з"явилися, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно із ч.2, 3,4 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грайворонського І.В. з наступних підстав.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 абзаци перший та другий підпункту 3.2. пункту 3 мотивувальної частини (справа про право на правову допомогу) вказав, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Відповідно до частини першої статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Система правничої допомоги в Україні побудована таким чином, що вона може бути надана на безоплатній основі або за оплату.
Зміст права на безоплатну правничу допомогу, порядок реалізації цього права, суб`єктів, підстави та порядок надання безоплатної правничої допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правничої допомоги визначає Закон України «Про безоплатну правничу допомогу» від 2 червня 2011 року № 3460-VI.
Особи, які не є суб`єктами права на безоплатну правничу допомогу, відповідно до зазначеного закону, захищають свої права, свободи, інтереси в суді самостійно або користуючись правничою допомогою у тому числі й за оплату. Тож такі особи несуть витрати, пов`язані з участю осіб, які здійснюють представництво їх інтересів у справі.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що представником відповідача ОСОБА_1 під час подання відзиву на позовну заяву було зазначено про орієнтовний розмір стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. з позивача, а саме: в суді першої інстанції 15 000 грн, в суді апеляційної - 2 500, 00 грн., в суді касаційної інстанції 2 500 грн. При цьому, було подане до суду клопотання про вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 15 000 грн. в окремій заяві протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті спору.
Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу була заявлена до винесення рішення по суті, а заява про ухвалення додаткового судового рішення, яка розглядається, разом з відповідними доказами подана в п`ятиденний строк після прийняття рішення.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та адвокатом Грайворонським Ігорем Валерійовичем було укладено Договір про надання юридичних послуг № 15-09 від 15.09.2023. На підставі зазначеного договору адвокатом Грайворонським видано ордер на надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 190).
Відповідно п. 1.1.Договору про надання юридичних послуг (правничої допомоги) № 15-06 від 15.09.2023 Клієнт доручає, а Адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси Клієнта в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій, а також підприємствами, установами, організаціями, органами державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронними органами та органами прокуратури, пов`язані із судовим розглядом судових справ за участю Клієнта, в яких Клієнт бере участь у якості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, а також в судах міжнародної юрисдикції (за окремим дорученням).
Крім того, відповідно до пунктів 6.1. та 6.2. Договору за виконання доручень згідно даного договору Клієнт сплачує Адвокату гонорар, сума якого зазначається в додатковій угоді до цього договору.
Також, відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 від 03.05.2024 до Договору про надання юридичних послуг (правничої допомоги) № 15-09 від 15.09.2023, Адвокат приймає на себе зобов`язання надати Клієнту професійну правничу допомогу у Київському районному суді м. Харкова у цивільній справі № 953/2858/24, що перебуває в провадженні судді С.А. Колесник, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова допомоги компанія «Карточка Плюс» та ОСОБА_3 про витребування житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 .
Так, пункті 2 Додаткової угоди Сторони погодили, що гонорар Адвоката за ведення справи, визначеної у п. 1 даної додаткової угоди становить 20 000,00 грн. із розрахунку: в суді першої інстанції 15 000,00 . грн., в апеляційному суді 2 500,00 грн. та у Верховному Суді - 2 500,00 грн. Гонорар є фіксованим. При цьому, обсяг виконаної роботи зазначається в Акті наданих послуг, який є належним підтвердженням її виконання (а.с. 191).
Відповідно до наданого акту виконаних робіт № 1 до Договору про надання юридичних послуг (правничої допомоги) № 15-09 від 15.09.2023 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Грайворонським І.В. було виконано низку дій, зокрема: ознайомився з матеріалами справи та підготував відзив у справі - 5 годин; прийняв участь у підготовчому судовому засіданні, що відбулось 22.05.2024 (ВКЗ) - 0,5 год.; прийняв участь у підготовчому судовому засіданні, що відбулось 06.06.2024 (ВКЗ) - 0,5 год.; прийняв участь судовому засіданні 02.08.2024 (ВК3) - 0,5 год.; прийняв участь у судовому засіданні, що відбулось 02.09 2024 (ВК3) - 0,5 год.; прийняв участь у судовому засіданні, що відбулось 03.10.2024 (ВК3) - 0,5 год.; прийняв участь у судовому засіданні, що відбулось 30.10.2024 (ВК3) - 0,5 год.; прибув у судове засідання, що призначене на 26.11.2024, склав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника 2 год.; склав та подав заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції - 2 год. Так, загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги в суді першої інстанції становить 12 годин. При цьому, загальна вартість наданих послуг в суді першої інстанції визначена за домовленістю Сторін та становить 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) грн..
Водночас, в результаті надання адвокатом Грайворонським І.В. професійної правничої допомоги у суді першої інстанції, Київським районним судом м. Харкова 26.11.2024 ухвалено позитивне для Клієнта ОСОБА_1 рішення, яким відмовлено в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ТОВ «Фінансова компанія «Карточка Плюс» та ОСОБА_3 про витребування житлового будинку з надвірними будівлями (а.с. 191).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Аналогічна позиція відображена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, відповідно до яких Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Крім того, Верховний Суд свого часу зазначав, що «… суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу … дійшовши висновку про неспівмірність розміру витрат на правничу, суди першої та апеляційної інстанцій не визначили розмір судових витрат на правничу допомогу, який має бути відшкодований» (пункти 81 та 82 постанови Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №160/6762/21).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
При цьому, згідно частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Керуючись ст. ст. 89, 133, 134, 137, 141, 247, 263, 270, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Грайворонського Ігора Валерійовича про вирішення питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі № 953/2858/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Карточка плюс» про витребування житлового будинку - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не б уло подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст додаткового рішення суду складено 06.12.2024.

Головуючий суддя Колесник С.А.