КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Музичко С.Г., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Михайлик Світлани Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, визнання права власності на квартиру та витребування майна з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача зазначила, що 02 липня 2018 року між ОСОБА_2 , як забудовником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким Позивач у визначений попереднім договором строк придбати квартиру АДРЕСА_3 , загальна вартість якої складає 34 000, 0 дол США.

На забезпечення виконання намірів щодо придбання нерухомого майна, Покупець передав Продавцю авансову суму у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 140 750 грн.

Відповідно до п. 2.3. Попереднього договору, Сторони погодили, що Покупець зобов`язаний сплатити вартість квартири готівковим шляхом до 20.12.2020 року, однак не пізніше дати укладання Основного договору. Підтвердженням оплати вартості квартири є розписки, підписані Продавцем.

На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна та домовленостей, позивач сплатив відповідачу грошові кошти за квартиру в повному обсязі, проте відповідач умови попереднього договору не виконав, основний договір купівлі-продажу квартири з позивачем не уклав, грошові кошти, сплачені за спірну квартиру, позивачу не повернув.

З урахуванням вказаного, позивач просив задовольнити заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Михайлик С.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та ухвалити нове рішення, яким забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що 02 липня 2018 року між ОСОБА_2 , як забудовником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач придбав квартиру, загальною площею 50,7 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_1 .

03.05.2018 року відповідачами було зареєстровано Повідомлення про початок будівельних робіт (номер заяви 132789, номер повідомлення КС 59). При цьому, будівництво здійснювалось не багатоквартирного будинку, а будинку садибного типу.

В 2019 році відповідачами було подано заяву про розподіл житлового будинку, в результаті чого було зареєстровано право власності на спірний об`єкт, про що позивача повідомлено не було.

21 лютого 2024 року до спірної квартири за адресою АДРЕСА_1 прибула невідома особа та надала Вимогу про добровільне виселення від ОСОБА_3 ..

З вказаної вимоги, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 є власником 1/2 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46298059 від 04.04.2019 року.

Позивачу не було відомо про належність спірного майна ОСОБА_3 , оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу будівництво об`єкту не було завершене.

Зазначала, що судом першої інстанції не було досліджено, що на момент реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 , позивачем вже виконувались зобов`язання за Попереднім договором.

Окрім того, судом першої інстанції не було враховано, що відповідачу ОСОБА_3 було відомо про приналежність спірної квартири позивачу, оскільки позивачем було отримано ключі від квартири, зроблено в ній ремонт, придбано меблі. Окрім того, з 2020 року у вказаній квартирі проживають знайомі позивача.

В подальшому, знаючи про наявність спору щодо вказаної квартири та укладення позивачем та відповідачем ОСОБА_2 . Попереднього договору, за яким позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, відповідач ОСОБА_3 ініціювала виставлення спірного об`єкту на торги в рамках виконавчого провадження та придбала частину квартири, яка належала відповідачу ОСОБА_2 та на яку було накладено арешт, після чого почала шантажувати позивача, пропонуючи викупити квартиру за ціною, яка значно перевищує ринкову.

Судом не було досліджено вказані обставини, не було досліджено позовні вимоги, до складу яких входить вимога про витребування майна з незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 , та зроблено помилковий висновок про приналежність квартири третій особі.

Скаржник також вважає, що судом першої інстанції було допущено недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими. Так, стверджуючи, що 1/2 частина квартири за АДРЕСА_4 належить ОСОБА_3 , яку вона придбала на електронному аукціоні, а інша 1/2 частина квартири перебуває під арештом Печорського районного суду м. Києва, судом не було враховано, що під арештом Печерського районного суду м. Києва перебувала саме та частина спірної квартири, яка належала відповідачу ОСОБА_2 та яку було придбано відповідачем ОСОБА_3 на аукціоні.

Частина, яка належала відповідачу ОСОБА_3 , під арештом не перебувала та може бути нею відчужена у встановленому ЦК України порядку.

На переконання апелянта у разі відчуження квартири відповідачем ОСОБА_3 до ухвалення судом рішення, позивач не зможе у повній мірі поновити своїх прав, і таке відчуження призведе до ускладнення розгляду даної справи, оскільки викличе необхідність залучення до участі в справі нового власника майна. Оскільки спірна квартира може бути в будь-який час відчужена на користь третіх осіб, в тому числі шляхом продажу на прилюдних торгах, існує ризик пошкодження даної квартири та майна позивача, яке знаходиться в ній.

При цьому, скаржник вважає, що накладення арешту на частину квартири в іншій судовій справі, не є підставою для відмовлення у задоволенні заяви по даній справі, оскільки заходи забезпечення позову скасовуються після вирішення справи судом.

02 грудня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від прдеставника ОСОБА_3 - адвоката Цермолонського Івана Миколайовича, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2024 року, вбачається, що 1/2 частина квартир за АДРЕСА_4 належить ОСОБА_3 , яку вона придбала на електронному аукціоні, а інша 1/2 частина квартири перебуває під арештом Печерського районного суду м. Києва. Тому суд вважав, що квартира за АДРЕСА_4 належить третій особі. Суд першої інстанції дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову не зможе істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що предметом позову по даній цивільній справі є спірна квартира АДРЕСА_4 , яка була предметом договору, який позивач просить визнати дійсним, а також просить визнати право власності на квартиру та витребування майна з незаконного володіння.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову посилався на те, що 02 липня 2018 року між ОСОБА_2 , як забудовником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, за яким позивач придбав квартиру, загальною площею 50,7 квадратних метрів, за адресою: АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.1 Попереднього договору, Сторони зобов`язуються у майбутньому, в обумовлений в 3.3 цього Попереднього договору строк, укласти Договір купівлі-продажу квартири, що надалі іменується Основним договором, та належним чином оформити право власності на квартиру у житловому будинку, який буде збудовано на земельній ділянці (кадастровий номер :03:008:0289), за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.2. Попереднього договору, нерухомим майном є квартира будівельний номер АДРЕСА_5 (надалі за текстом - Квартира), складається з 1 (однієї) житлової кімнати, загальною площею 50,7 (п`ятдесят цілих сім десятих) кв.м.

Пунктом 2.1 Попереднього договору було визначено, Сторони погодились, що загальна вартість квартири становить 957 466 гривень 00 копійок, що є еквівалентно 34 000 доларів США 00 центів за комерційним курсом на день укладення цього договору.

Відповідно до п. 2.2. Попереднього договору, у момент підписання даного договору, Покупець передав Продавцю забезпечуючий платіж у розмірі 5 000 доларів США, що еквівалентно 140 750 грн.

Згідно з п. 2.3. Попереднього договору, Сторони погодили, що Покупець зобов`язаний сплатити вартість квартири готівковим шляхом до 20.12.2020 року, однак не пізніше дати укладання Основного договору. Підтвердженням оплати вартості квартири є розписки, підписані Продавцем.

Грошові кошти за квартиру було сплачено ОСОБА_1 в повному обсязі, що підтверджується розписками, квитанціями про оплату.

03.05.2018 року відповідачами було зареєстровано Повідомлення про початок будівельних робіт (номер заяви 132789, номер повідомлення КС 59).

27.02.2019 року відповідачі подали декларацію про готовність об`єкту до експлуатації (номер КС 66).

У вказаній декларації також було зазначено, що відповідачами було здійснено Будівництво індивідуального житлового будинку, код будівлі за ДК018 «1110.3. Будинки садибного типу», клас наслідків - СС1, поверховість - 3 поверхи, загальна площа об`єкту 1257.4 квадратні метри, квартири відсутні.

В подальшому, в 2019 році відповідачами було подано заяву про розподіл житлового будинку, в результаті чого було зареєстровано право власності на спірний об`єкт, про що позивача повідомлено не було.

Заявник повідомив, що за фактом підроблення документів у сфері будівництва здійснюється кримінальне провадження №0000897.

Відповідно до п. 3.3 Попереднього договору, за домовленістю Сторін укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору здійснюватиметься не пізніше 31 грудня 2020 року, у додатково обумовленому Сторонами місці та в обумовлений час

Заявник зауважував, що після сплати грошових коштів у повному розмірі, відповідач нотаріальний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 з позивачем не уклав, від переведення права власності на Позивача, як на покупця квартири, ухиляється.

Згідно з п.3.4 Попереднього договору, у випадку дострокової сплати Покупцем повної вартості квартири, Продавець може передати Покупцю ключі від квартири для здійснення ремонтних робіт.

Відповідачем ОСОБА_2 було передано позивачу ключі від вказаної квартири, після чого ним було розпочато ремонтні роботи.

21 лютого 2024 року до спірної квартири за адресою АДРЕСА_1 прибула невідома особа та надала Вимогу про добровільне виселення від ОСОБА_3 ..

З вказаної вимоги, позивачу стало відомо, що ОСОБА_3 є власником 1/2 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 46298059 від 04.04.2019 року.

Водночас, ремонтні роботи та меблювання квартири було здійснено позивачем за власні кошти. Позивач вважає, що у разі ненакладення арешту на спірне майно, відповідачі можуть вільно ним розпоряджатися та відчужити його на користь третіх осіб. При цьому позивачу будуть завдані збитки у розмірі вартості ремонтних робіт, меблів та техніки, які розміщені в спірній квартирі.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 не побудував багатоквартирний будинок, квартири в якому він вже продав третім особам та отримав від них грошові кошти за майно. Також відповідачем було отримано в борг грошові кошти на будівництво вказаного будинку.

У зв`язку з цим, в провадженні Печерського районного суду м. Києва та Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться велика кількість справ проти відповідачів щодо стягнення з них грошових коштів.

Заявник зауважував, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру боржників, відносно відповідача ОСОБА_2 наразі відкрито два виконавчих провадження.

Окрім того, позивачу стало відомо, що в рамках виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 було виставлено 1/2 частки спірної квартири на електронні торги (номер лоту - 556985). Єдиним учасником та переможцем торгів стала відповідач - ОСОБА_3 , яка зареєструвала своє право власності на спірну квартиру на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), серія та номер: 822, виданий 05.09.2024, видавник: ОСОБА_4 ..

Водночас, на момент проведення торгів, вказана квартира перебувала під арештом на підставі ухвали Печерського районного суду по справі № 757/17645/23-ц від 23.11.2023 року та ухвали Печерського районного суду по справі № 757/30276/23-ц від 07.08.2023 року, що підтверджується відповідними відомостями в реєстрі.

Тому сторона позивача вважає, що оскільки наразі спірна квартира вже відчужена на користь відповідача ОСОБА_3 , незважаючи на наявність ухвал про накладення арешту на майно з забороною відчуження, незастосування заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження квартири відповідачем ОСОБА_3 або знищення майна позивача, наявного в спірній квартирі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, попередження потенційних труднощів у виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року (справа № 658/485/21) зауважує, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли наслідком невжиття заходів забезпечення позову є неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає інтереси як позивача, так і відповідача.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо нерухомого майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та існує обґрунтоване припущення про те, що відносно спірного майна суб`єктами державної реєстрації прав на нерухоме майно можуть вчинятися реєстраційні дії, що істотно утруднить або взагалі унеможливить ефективний захист, поновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Вид забезпечення позову, який позивач просить вжити у поданій заяві у вигляді накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами, відповідає предмету позову і матеріально-правовим інтересам, за захистом яких позивач звернувся до суду. Такий вид забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Посилання суду першої інстанції про те, що вирішуючи питання забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосування відповідних заходів, суд апеляційної інстанції вважає таким, що не може бути підставою для відмови в задоволенні заяви, оскільки з огляду на обраний позивачем вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування.

Посилання суду першої інстанції на те, що 1/2 частина квартири за АДРЕСА_4 належить ОСОБА_3 , яку вона придбала на електронному аукціоні, а інша 1/2 частина квартири перебуває під арештом Печерського районного суду м. Києва, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що під арештом Печерського районного суду м. Києва перебувала саме та частина спірної квартири, яка належала відповідачу ОСОБА_2 та яку було придбано відповідачем ОСОБА_3 на аукціоні.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ненакладення арешту на спірну квартиру може мати наслідки її відчуження відповідачем ОСОБА_3 , що фактично унеможливить виконання судового рішення по справі, враховуючи позовні вимоги щодо скасування права власності відповідача ОСОБА_3 та витребування квартири з її власності.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, дійшов неправильних висновків, що заявником не наведено обставини, які б свідчили про утруднення або неможливість виконання в майбутньому рішення суду та підстав для забезпечення позову.

Відтак, доводи апеляційної скарги заслуговують на уваги суду апеляційної інстанції, а заява позивача про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяв про забезпечення позову, і не дотримався положень ст. 149, 150 ЦПК при постановленні оскаржуваної ухвали.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заяви позивача про забезпечення позову у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Михайлик Світлани Ігорівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заява представника ОСОБА_1 - адвоката Михайлик Світлани Ігорівни про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Реквізити сторін:

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 .

Боржник: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_8 .

Повний текст постанови складено «05» грудня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

В.І. Олійник