Номер провадження: 22-ц/813/4597/24
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Волкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2024 року, постановленого під головуванням судді Сегеди О.М., повний текст рішення суду складений 22 лютого 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про визнання неправомірними та скасувати нарахування до сплати за природний газ, -

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі ТОВ «ГК «Нафтогаз України»)про визнання неправомірними та скасувати нарахування до сплати за природний газ, в якому просив визнати дії ТОВ «ГК «Нафтогаз України» неправомірними та скасувати нарахування до сплати за природний газ викладені у листі від 11 липня 2022 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» про стан розрахунків за період з 01 жовтня 2021 року по 01 травня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , споживача ОСОБА_1 на суму 17418,71 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 18 серпня 2021 року між ним та ТОВ «Одесагаз-постачання» було укладено договір та заяву приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за правилами тарифу «Річний-фіксований», строком до 18 серпня 2022 року.

10 липня 2022 року позивач звернувся через офіційний мобільний чат-бот ТОВ «ГК «Нафтогаз України» для отримання інформації щодо присвоєння номеру особистого рахунку за адресою: АДРЕСА_1 , та в той же день, через чат-бот ТОВ «ГК «Нафтогаз України», отримав повідомлення про присвоєння особового рахунку № НОМЕР_1 , 56ХМ25F686098337 за адресою: Одеська область, с. Прилиманське, вул. Оборонна, 167, та про наявність актуальної суми до сплати 17418,71 грн.

Позивач вважав, що сума боргу в розмірі 17418,71 грн. була йому безпідставно нарахована, а тому він звернувся до відповідача з проханням повідомити, на якій підставі йому була нарахована зазначена сума, на що отримав відповідь про те, що він нібито раніше звертався із заявою про приєднання до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», у зв`язку з чим йому було присвоєно ЕІС-код та керівництвом ТОВ «ГК «Нафтогаз України» прийнято рішення щодо укладення з ним відповідного договору та постачання газу починаючи з 01 жовтня 2021 року, а також надано розрахунок боргу з жовтня 2021 року по червень 2022 року.

Оскільки, позивач раніше жодного разу не звертався до ТОВ «ГК «Нафтогаз України», він просив відповідача надати йому копію його заяви із додатками до неї про добровільну заміну постачальника газу.

У відповіді ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 14 липня 2022 року було зазначено, що з 13 грудня 2021 року відповідно до постанови НКРЕКП від 09 грудня 2021 року №2471 його газифікований об`єкт було включено до реєстру споживачів товариства за ціною тарифного плану «Фіксований» - 7,95689 грн.

Позивач зазначив, що відповідно до положень Постанови до побутових споживачів, що залишились без постачальника та були включені до Реєстру постачальника «останньої надії» з метою забезпечення газопостачання за стабільними цінами застосовується умови типового договору постачання природного газу побутовим споживачам та базової річної пропозиції суб`єкта господарювання (постачальника), обраного постачальником «останньої надії», з дати початку постачання постачальником «останньої надії».

З відповіді ТОВ «Одесагаз-постачання» від 29 липня 2022 року вбачається, що ТОВ «Одесагаз-постачання» з 01 вересня 2021 року по теперішній час у стадії ліквідації або призупинення своєї діяльності не перебувало, банкротом не визнавалось, ліцензія на підставі якої здійснюється діяльність із постачання природного газу не була відізвана, анульована або припинена.

Стверджував, що відповідно до акту звірки від 23 вересня 2022 року у нього відсутній борг, а існує переплата за куби спожитого природного газу.

27 вересня 2022 року ним було подано до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» заяву, в який зазначив про відсутність у нього боргів перед ТОВ «ГК «Нафтогаз України», оскільки 18 серпня 2021 року ним були укладені договірні відносини по поставці газу на рік з ТОВ «Одесагаз-постачання».

Зазначив, що 25 березня 2023 року він отримав відповідь Міністерства енергетики України на свою заяву від 12 лютого 2023 року, в який було зазначено, що наказом від 08 червня 2022 року №198 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» визначено автоматичне підключення побутових споживачів таких регіональних постачальників до реєстру ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та зобов`язано Компанію з 01 травня 2022 року здійснити постачання природного газу побутовим споживачам, які на дату прийняття цього наказу внесені до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, не дослідив надані до суду докази та не взяв до уваги, що за адресою: АДРЕСА_1 не було змінено постачальника природного газу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Літвінов Є.В., представник ТОВ «ГК «Нафтогаз України», посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін, оскільки вважає, що позивач не надав до суду належних доказів порушення з боку відповідача прав позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , адвоката Плигань І.Ю., представника ТОВ «ГК «Нафтогаз України», перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04 липня 2017 року №880 здійснює ліцензійне постачання газу на території України.

За змістом п. 26 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року №329-VIII постачальник «останньої надії» це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №917-р ТОВ «ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32 т. 1).

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи внаслідок війни та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується пенсійним посвідченням та довідкою про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м. Одеси № Л3-133540-ф/л від 09 вересня 2022 року (а.с. 12, 14 т. 1).

18 серпня 2021 року між позивачем та ТОВ «Одесагаз-постачання» було укладено договір та заяву приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам за правилами тарифу «Річний-фіксований» за адресою: АДРЕСА_1 , оператор ГРМ: АТ «Одесагаз», ЕІС-код, присвоєний оператором ГРМ: 56ХМ25F686098337 (а.с. 16, 17 т. 1).

Зі змісту листа ТОВ «ГК «Нафтогаз України» від 14 липня 2022 року вбачається, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №917р від 22 липня 2020 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» (ПОН) у рамках відкриття конкурентного ринку газу для населення протягом трьох років, яке в період з 01 жовтня 2021 року по 29 листопада 2021 року, з 01 грудня 2021 року по 12 грудня 2021 року здійснювало постачання природного газу ЕІС-коду 56ХМ25F686098337 (а.с. 28 т. 1).

З 13 грудня 2021 року позивач відповідно до постанови НКРЕКП від 09 грудня 2021 року №2471 «Про здійснення постачання природного газу побутовим споживачам на умовах базової річної пропозиції» точку входу/виходу до/з газотранспортної системи за ЕІС-кодом 56ХМ25F686098337 газифікованого об`єкту був включений до Реєстру споживачів Товариства за ціною тарифного плану «Фіксований» - 7,95689 грн. (а.с. 28 т. 1).

Зі змісту листа Міністерства енергетики України від 15 березня 2023 року на ім`я позивача вбачається, що всі споживачі, які раніше отримували природний газ від 17 постачальників під брендом «ТВІЙ ГАЗЗБУТ» та ТОВ «Одесагаз-постачання» з 01 травня 2022 року будуть забезпечуватися газом від ТОВ «ГК «Нафтогаз України» (а.с. 37-40 т. 1).

10 липня 2022 року ОСОБА_1 з метою зміни газопостачальника ТОВ «Одесагаз-постачання» вів листування через офіційний онлайн чат-бот ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та отримав повідомлення про присвоєння особового рахунку № НОМЕР_1 , 56ХМ25F686098337 за адресою: АДРЕСА_1 , та наявність актуальної суми до сплати 17418,71 грн., що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 11 липня 2022 року на ім`я ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та копіями скріншотів екрана телефону (а.с. 18-23, 24 т. 1).

Факт того, що ОСОБА_1 дійсно 10 липня 2022 року звернувся до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» з метою зміни газопостачальника з ТОВ «Одесагаз-постачання» на ТОВ «ГК «Нафтогаз України» підтверджується його заявою від 11 липня 2022 року на ім`я ТОВ «ГК «Нафтогаз України» та його перепискою з останнім (а.с.18-23, 24 т. 1).

Наказом Міністерства енергетики України від 08 червня 2022 року №198 ТОВ «ГК «Нафтогаз України» зобов`язано здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року №2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року №1386/27831, та базової річної пропозиції: 1) з 01 травня 2022 року побутовим споживачам , яких на дату прийняття цього наказу внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; 2) з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи (а.с. 41 т. 1).

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив ізтого, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.17 ст.1); оператор газотранспортної системи це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.19 ст.1); постачальник «останньої надії» це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (п. 26 ст. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним.

Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. 1 розділу VI Правил постачання, постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501 (далі - Типовий договір), який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання.

Відповідно до п.п. 1.1., 1.3 Типового договору - типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Типовий договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк у порядку, передбаченому Правилами постачання.

Умови Типового договору відповідно да п. 1.2. Типового договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» та Правил постачання, та є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Фактом укладення Типового договору є включення постачальником споживача до свого Реєстру споживачів постачальника на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи на підставі заяви-приєднання, поданої споживачем в установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 2.2. Типового договору обов`язковою умовою для постачання природного газу споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором ГРМ договору розподілу природного газу, на підставі якого споживач набуває право правомірно відбирати газ із газорозподільної системи.

Пунктом 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30 вересня 2015 року з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу, на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG). Для кодування використовуються ЕІС-код. Кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один ЕІС- код.

Оскільки в інформаційній платформі відсутні найменування споживачів, то їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними ЕІС-кодами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважаться, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем.

Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» відповідно до вимог абзацу 11 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.

Водночас максимальний строк, на який споживача або оператора газорозподільної системи реєструють у Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», визначається Правилами постачання природного газу.

Відповідно до пункту 1 Розділу IV Кодексу ГТС інформаційна платформа містить такі дані, зокрема: 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М).

З матеріалів справи вбачається, що споживач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) з жовтня 2021 року з ЕІС-кодом 56XM25F686098337, о/р НОМЕР_1 знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України», яке здійснює поставку газу до його газового об`єкту.

Оскільки, позивач з жовтня 2021 року знаходиться в реєстрі постачальника ТОВ «ГК «Нафтогаз України», то саме з цього часу між сторонами укладений Типовий договір на поставку газу.

При цьому, ОСОБА_1 вважаючи, що поставку газу до його газового об`єкту здійснює ТОВ «Одесагаз-постачання», позивач на рахунок останнього перерахував кошти в розмірі 19597,60 грн., хоча ТОВ «Одесагаз-постачання» поставку газу до газового об`єкту позивача, не здійснювало (а.с. 42, 43, 45, 47 т. 1).

Встановлено, що згідно з даними про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором ГРМ (АТ «Одесагаз»), через інформаційну платформу оператора ГТС по особовому рахунку № НОМЕР_1 (ЕІС - код 56XM25F686098337) позивачем відбувалось споживання природного газу, за який не проводились жодні розрахунки (а.с. 85-109 т. 1).

Відповідно до п.п. 1 п. 4.4. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу споживачем за розрахунковий період визначається за даними АТ «Одесагаз», що є оператором газорозподільної мережі за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Отже, визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ (АТ «Одесагаз»), згідно вимог Кодексу ГРМ, затвердженого постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року, а не відповідачем.

Відповідно до п. 2 глави 7 розділу ХІІ Кодексу ГТС у точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (M+l) надає оператору газотранспортної системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).

Згідно пункту 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ.

Судом встановлено, що постачальник проводив нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого /спожитого споживачем природного газу.

З 01 березня 2019 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» проводить нарахування вартості спожитого газу на підставі остаточної алокації щодобових відборів по кожному окремо взятому побутовому споживачу, яка здійснюється оператором ГТС на основі даних про фактичний місячний відбір/споживання природного газу, що надається оператором ГРМ (в даному випадку АТ «Одесагаз») до 08 числа місяця наступного за звітним, через інформаційну платформу оператора ГТС, та які в подальшому з 09 числа місяця імпортуються постачальником до білінгової системи та використовуються для розрахунку вартості спожитого природного газу.

Відповідно до абзацу 10 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС реєстрація споживача, що не є побутовим (крім споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператора газорозподільної системи), здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадку, якщо діючому постачальнику було зупинено дію чи анульовано ліцензію на постачання природного газу.

Відповідно до п. 4 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГТС відповідальність за своєчасність, повноту і достовірність інформації, що надається відповідно до цього розділу, несе той суб`єкт, на якого покладається обов`язок щодо надання інформації оператору газотранспортної системи відповідно да цього розділу, в даному випадку - АТ «Одесагаз».

Отже, саме на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) спожитого природного газу Споживачу і було виставлено рахунок. Іншої інформації щодо об`єму ( обсягу) спожитого природного газу від оператора ГРМ (АТ «Одесагаз») до ТОВ «ГК «Нафтогаз України» не надходило.

Судом вірно встановлено, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України», як постачальник здійснював нарахування вартості природного газу, спожитого позивачем на підставі даних оператора ГРМ (АТ «Одесагаз»), наданих останнім до 08 числа місяця наступного за звітним.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про залишення без задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки дії ТОВ «ГК «Нафтогаз України» щодо нарахування оплати за спожитий природний газ є правомірними.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що, суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, не дослідив надані до суду докази та не взяв до уваги, що за адресою: АДРЕСА_1 не було змінено постачальника природного газу, колегія суддів залишає без задоволення, так як судом було встановлено, що ТОВ «Одесагаз-постачання» поставку газу до газового об`єкту позивача не здійснювало, оскільки Типовий договір на поставку газу був укладений між позивачем та ТОВ «ГК «Нафтогаз України».

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 09 грудня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова