КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року місто Київ

Справа № 757/30784/22-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1534/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

судді-доповідача: Желепи О. В.,

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О.Ф.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою АТ Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 травня 2023 року (ухвалене у складі судді Остапчук Т.В.)

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ

01.11.2022 року акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 25 жовтня 2022 рокуу розмірі 52828,99 грн. за кредитним договором б/н від 18.12.2012 року та судові витрати у розмірі 2481 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.12.2012 року, відповідач одержав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. При укладені договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, що договір є договором приєднання. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на сайті http://privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. Пунктом 1.1.3.2.4 Договору для ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.1.5.4 Договору. Позивач зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконав зобов`язання за договором. Станом на 25.10.2022 року заборгованість відповідача становить 52828,99 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, банк у вересні 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд безпідставно відмовив в задоволенні позову посилаючись на рішення суду в іншій справі, в якій вже розглядались аналогічні вимоги банку, оскільки в попередній справі в позові було відмовлено, через не надання банком виписки по рахунку та доказів отримання відповідачем банківських карток. Оскільки в даній справі такі докази подані, суд не надав їм належну правову оцінку та дійшов помилкового висновку про недоведеність позову, так як з поданої виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними картками, знімав готівку, розраховувався за надані послуги, а тому зобов`язаний повернути кредитні кошти. В апеляційній скарзі міститься посилання на судову практику, якою виписка по рахунку визнається належним доказом отримання кредиту.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року відкрито провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Витребувано справу з Печерського районного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Справа на запит суду надійшла 03 січня 2024 року.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Судом встановлено, що 18.12.2012 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

У анкеті-заяві від 18.12.2012 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як визначено у ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України, визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як визначено у ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України,в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила договору приєднання, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» з моменту надання відповідачу кредиту - 18.12.2012 року і до моменту звернення позивача з позовом до суду позивач міг додати до позовної заяви Тарифи та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни у умови та правила споживчого кредитування.

Зазначена позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15).

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної з сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Так, відповідачем підписано виключно анкету-заяву Позичальника від 18.12.2012 року, проте у ній не зазначено процентну ставку за кредитом, строк повернення кредиту, а надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналізуючи викладене, суд вважав, що позивачем не доведено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір приєднання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28.10.1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61).

Згідно ст.. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оскільки позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на одержання та використання кредиту, і вказані питання вже вирішувалися і виносилось відповідне рішення, тому позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Дослідивши наявні в справі докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленим є доведеними, а висновки суду частково відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність іншого рішення про відмову в задоволенні позову не може бути підставою для відмови в задоволенні позову в цій справі, оскільки в даній справі позивачем подано ті докази, через не подання яких позивачу було відмовлено в позові раніше, колегія суддів не приймає з огляду на таке.

Відповідно до рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року в справі № 757/59071/19-ц позивачу відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18.12.2012 року з відповідача ОСОБА_1 в розмірі 103396 грн. 52 коп.

Порівнявши зміст позовних вимог в даній справі і в вищенаведеній, колегія суддів встановила, що в попередній справі позов був заявлений з тих же підстав, але заборгованість позивач просив стягнути станом на 24 вересня 2019 року.

В даній справі зміст позовних вимог викладено аналогічно, позовні вимоги випливають з одного і того ж договору, але позивач вже зазначає розмір заборгованості станом на 25 жовтня 2023 року. Розмір заборгованості в даній справі позивач просив стягнути в меншому розмірі, так як сам позивач за власною ініціативою відмінив відповідачу штрафні санкції на суму 44 931 грн. 82 коп., що підтверджується випискою по рахунку.

Відповідно до ст. 255 ЦПК України, суд закриває провадження у справі якщо набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той само предмет і з тих само підстав.

З огляду на те, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року не оскаржено позивачем, набрало законної сили і щодо заборгованості за тілом кредиту в сумі 52 828 грн.99 коп., визначеної та обрахованої станом на 24 вересня 2019 року ухвалено про той само предмет і з тих само підстав, провадження у справі в цій частині позовних вимог підлягає закриттю.

Позивач помилково вважає, що, якщо в задоволенні позову йому було відмовлено через його не доведеність то він має право повторно збирати докази та подавати той само позов з новими доказами і він має бути задоволений. При цьому позивач не враховуЄ, що за таких обставин буде порушено принцип юридичної визначеності, що є недопустимим.

Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог суд вірно встановив, що позивачем не було подано належних та допустимих доказів користування відповідачем кредитними картками після 26 липня 2018 року.

По-перше сам позивач з липня 2018 року встановив відповідачу нульовий кредитний ліміт.( довідка а.с.29)

З наданої виписки по рахунку відповідача (а.с.18-280 вбачається, що з вересня 2019 року, позивач жодною карткою не користувався, будь-які кошти не отримував, за послуги та товари не розраховувався. Виписка з вересня 2019 року містить лише інформацію про нарахування позивачем пені та відсотків, автоматичне списання коштів. Не зважаючи на те, що позивач просив стягнути борг станом на 25 жовтня 2022 року, виписка по рахунку не містить жодної інформації про транзакції з жовтня 2020 року до жовтня 2022 року, а тому висновок суду про не доведеність позивачем позовних вимог в частині, що не були предметом розгляду в попередній справі повністю відповідає наданим позивачем доказам та ухвалено з додержаням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду без мзмін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержання мнорм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом станом на 24 вересня 2019 року підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, а в іншій чстині залишенню без змін.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 377, 382-384 України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 травня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 52828 грн. 99 коп., визначеної станом на 24 вересня 2019 року скасувати, та в цій частині позовних вимог провадження закрити в іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Суддя доповідач:О. В. Желепа
Судді:О. Ф. Мазурик
О.В. Немировська