Справа № 302/849/24
Провадження № 2-о/302/65/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2024 року смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

21.06.2024 року заявник ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рішко С.І., звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та у якій заявник просить встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 .

В поданій заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Верхній Студений Міжгірського (на даний час Хустського) району Закарпатської області в сім`ї ОСОБА_3 , 1929 року народження та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

20 березня 1974 виконкомом Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між Заявницею та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис №9, та після реєстрації якого дружина змінила дошлюбне прізвище з « ОСОБА_5 » на прізвище « ОСОБА_6 ».

Також заявниця вказує, що її батькові ОСОБА_3 належав сертифікат на земельну частку (пай) серії ЗК №010323 від 09.04.1997 року, виданий на підставі рішення Міжгірської районної державної адміністрації від 07.04.1997 року №197, яким посвідчувалося її право на земельну частку (пай) площею 0,71 в умовних кадастрових гектарах у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Бескид» с.Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, вартістю 621,00 грн.

Її матері, ОСОБА_2 , належав сертифікат на земельну частку (пай) серії ЗК №010324 від 09.04.1997 року, виданий на підставі рішення Міжгірської районної державної адміністрації від 07.04.1997 року №197, яким посвідчувалося її право на земельну частку (пай) площею 0,71 в умовних кадастрових гектарах у майні колективного сільськогосподарського підприємства «Бескид» с.Нижній Студений Міжгірського району Закарпатської області, вартістю 621,00 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер її батько ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12.12.2005 року виконкомом Нижньостуденівської сільради.

Згідно довідки старости сіл Нижній Студений та Верхній Студений Пилипецької сільради від 24.04.2024 року №384 померлий 09.12.2005 року ОСОБА_3 , 1929 року народження був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . Разом з ним на день його смерті в АДРЕСА_1 фактично проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також фактично проживала, але не була зареєстрована донька померлого, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З витягів зі Спадкового реєстру від 05.06.2024 року №77219259 та №77219282 слідує, що ОСОБА_3 на випадок смерті заповітів не залишав, спадкові справи щодо його майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину, не видавалися.

31 січня 2006 року секретарем виконкому Нижньостуденівської сільської ради було посвідчено заповіт ОСОБА_2 , який зареєстрований в реєстрі за №5, згідно якого вона все своє майно заповідала заявниці ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 05.05.2015 року виконкомом Нижньостуденівської сільради.

Згідно довідки старости сіл Нижній Студений та Верхній Студений Пилипецької сільради від 24.04.2024 року №385 померла 30.04.2015 року ОСОБА_2 , 1931 року народження була постійною мешканкою АДРЕСА_1 . Разом з нею на день її смерті в АДРЕСА_1 фактично проживала, але не була зареєстрована донька померлої, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявник ОСОБА_1 вказує, що факт спільного проживання її із матір`ю ОСОБА_2 на день її смерті в АДРЕСА_1 підтверджуються письмовими показами свідків ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканця АДРЕСА_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканки АДРЕСА_2 , які проживають по сусідству із дворогосподарством, що належало померлій ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та вказані покази за їх добровільною згодою відібрані адвокатом Рішком С.І. на підставі п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до витягів зі Спадкового реєстру від 05.06.2024 року №77219202 і №77219178, заповіт ОСОБА_2 від 31.01.2006 року №05 є чинним, спадкові справи щодо її майна не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

05 червня 2024 року в інтересах заявниці звернувся до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Сятині Т.С. представник адвокат Рішко С.І., із заявою про відкриття спадкової справи за майном померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Однак нотаріус повідомила про те, що згідно порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (Підпункти 3.21, 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку). У зв`язку з тим, що заявницею ОСОБА_1 у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини не подано і спадщину вона не прийняла шляхом постійного спільного проживання із спадкодавцем на момент її смерті, оскільки місце реєстрації проживання заявниці на момент смерті ОСОБА_2 відмінне від місця реєстрації померлої, відкрити спадкову справу за майном померлої ОСОБА_2 неможливо, а тому нотаріус рекомендував ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення питання щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої ОСОБА_2 або встановлення факту прийняття спадщини. Тому заявниця ОСОБА_1 змушена звернутися до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 , разом із спадкодавцем своєю матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 01.07.2024 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження.

В судове засіданні заявниця ОСОБА_1 та її представник - адвокат Рішко С.І. не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належними чином повідомлені, проте на адресу суду подано заяву представника заявника з проханням проводити судовий розгляду у справі без його участі та у відсутність його довірителя, заявлені ОСОБА_1 вимоги підтримують у повному обсязі та просять такі задовольнити за наведеними у заяві підставами.

Представник заінтересованої особи: Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений судом своєчасно та належним, проте на адресу суду подано заяву про розгляд справи за вимогами ОСОБА_1 у відсутність їх представника, доповнень, клопотань, додаткових доказів у справі вони не мають, просять розглянути справу за наявними у ній матеріалами, заперечень проти заяви ОСОБА_1 , не подано.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, ретельно з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами даної цивільної справи № 302/849/24, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_9 в селі Верхній Студений Міжгірського району Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_4 від 18.03.1957 року та відповідно до якого вказано, що батьками ОСОБА_9 є: ОСОБА_10 та матір`ю ОСОБА_2 та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.8).

Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 20.03.1974 року, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та який був зареєстровано 20 березня 1974 року в селі Н.Студене Міжгірського району Закарпатської області. Та після реєстрації шлюбу дружині змінено дошлюбне прізвище з « ОСОБА_5 » на прізвище « ОСОБА_6 » (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько заявниці ОСОБА_3 у віці 76 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданим 12.12.2005 року (а.с.10).

Як вбачається з довідки за вих.№ 384 від 24.04.2024 року, виданої старостою сіл Н.Студений та В.Студений Пилипецької сільської ради, Хустського району, Закарпатської області, померлий ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , 1929 року народження, був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . Разом з ним на момент його смерті, у будинку проживали та були зареєстровані: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та проживала, але не була зареєстрована дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Згідно Витягу із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 77219259 від 05.06.2024 року, сформованого приватним нотаріусом Сятиня Т.С., за померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , інформація відсутня (а.с.12).

Згідно Витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77219282 від 05.06.2024 року, сформованого приватним нотаріусом Сятиня Т.С., за померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 , інформація відсутня (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 в селі Верхній Бистрий, у віці 83 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 05.05.2015 року (а.с.15).

Згідно довідки, виданої старостою сіл Н.Студений та В.Студений Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 385 від 24.04.2024 року вбачається, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , 1931 року народження була постійною мешканкою АДРЕСА_1 , та разом з нею на момент її смерті, у будинку проживала, але не була зареєстрована дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Також, як вбачається з матеріалів справи, при житті ОСОБА_2 склала заповіт, який посвідчений секретарем Нижньостуденівської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області 31 січня 2006 року, зареєстрований в реєстрі за №5, та відповідно до якого ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, а саме: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і в загалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с.17).

Даний заповіт не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Сятиня Т.С. від 22.07.2024 року за № 77727046 та з вказаних відомостей вбачається наявність заповіту, посвідченого 31.01.2006 року Нижньостуденівською сільською ради Міжгірського району Закарпатської області, який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №05, та який на теперішній час є чинним (а.с.18,38).

з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої приватним нотаріусом Сятиня Т.С. від 22.07.2024 року за № 77727044 за запитом щодо спадкових справ після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформація відсутня (а.с.18,38).

З наданою приватним нотаріусом Сятиня Т.С. інформації за вих..№ 52/01-16 від 22.07.2024 року, на виконання ухвали суду від 01.07.2024 року, вбачається, що спадкові справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відкривалися (а.с.36).

З письмового опитування, здійсненого в порядку ст.93 ЦПК України, проведеного адвокатом Рішко С.І., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 та з письмових пояснень зазначених нижче осіб вбачається наступне: свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканець АДРЕСА_1 , та свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканка АДРЕСА_1 , надали пояснення, відповідно до яких вбачається, що ОСОБА_1 у період з 2005 року по 30.04.2015 року фактично проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 Студений разом зі своїми батьками. Вони разом вели спільне господарство, ОСОБА_1 протягом всього цього періоду піклувалася про своїх батьків, вела за ними догляд, а після їх смерті здійснювала поховання як батька, так і матері, власним коштом організовувала поминальні заходи за померлими. Вказують свідки, що ніхто інший у період з 2005 року і по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 , де були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не проживав (а.с.21,22).

Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.ст.1217 - 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Із змісту ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При цьому, суд враховує, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п.п.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки.

Відповідно до правового висновку, висловленого у постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Так заявниця ОСОБА_1 вказує, що вона спадщину після смерті своєї матері прийняла, оскільки вони проживали разом на час відкриття спадщини.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Метою заявниці при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця першої черги із спадкодавцем на час відкриття спадщини, з метою подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку, на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п.211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку: «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст.1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.»

Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт постійного проживання заявниці ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, а тому заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання із спадкодавцем, підлягає задоволенню.

Встановлення факту постійного проживання заявника ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , відповідно до законодавства має для заявника юридичне значення та діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

З урахуванням вищенаведених обставин у даній справи, аналізуючи докази по справі у їх сукупності, враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованих осіб, відповідно, відсутність спору про право, суд вважає, що факт проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а відтак вимоги ОСОБА_1 суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за вищенаведеними підставами.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 315, 318, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , разом із померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Міжгірського районного суду

Закарпатської області Ю.В. СИДОРЕНКО