КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/8353/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 761/9997/14-ц

30 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драган Яни Сергіївни на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Сіромашенко Н.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 20 лютого 2007 року між відповідачем ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») був укладений кредитний договір №CNL-007/024/2007 (далі - кредитний договір), за умовами якого ЗАТ «ОТП Банк» надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 100 000,00 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних на споживчі цілі.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №PCL-007/024/2007, відповідно до умов якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 .

Позивач вказував, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року (справа № 2-1809/10). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість по кредиту в розмірі 106 949,20 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 823 508 /вісімсот двадцять три тисячі п`ятсот вісім/ грн. 84 /вісімдесят чотири/ коп.; нараховану пеню за прострочення кредиту і штраф в розмірі 37 243 /тридцять сім тисяч двісті сорок три/ грн. 55 /п`ятдесят п`ять/ коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 /тридцять/ грн. 00 коп., а всього 860 752 /вісімсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят дві/ грн. 39 /тридцять дев`ять/ коп.. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 700 /одна тисяча сімсот/ грн. 00 коп.

На підставі укладеного договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором.

За цим договором до фактора ТОВ «ОТП Факторинг Україна» переходять всі права клієнта як сторони, що іменується «іпототекодержатель» чи «заставодержатель» у зобов`язаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави).

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (позивача) перейшли всі права банку щодо права вимоги за договором іпотеки №PCL-007/024/2007, посвідченим 20 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрованим в реєстрі за реєстровим № 603.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з цим утворилась заборгованість, уточнивши позовні вимоги, позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури,28-Д, , п/р № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528) в загальному розмірі 5 704 132,81 (п`ять мільйонів сімсот чотири тисячі сто тридцять дві гривні 81 коп.) гривень, що складається з залишку заборгованості за кредитом в розмірі 87 539,94 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять доларів США 94 центи) доларів США, що еквівалентно 908 331,93 (дев`ятсот вісім тисяч триста тридцять одна гривня 93 коп.) гривень, суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 30 682,07 (тридцять тисяч шістсот вісімдесят два долари США 07 центів) доларів США, що еквівалентно 318 363,29 (триста вісімнадцять тисяч триста шістдесят три гривні 29 коп.) гривень та пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 4 477 437,59 (чотири мільйони чотириста сімдесят сім тисяч чотириста тридцять сім гривень 59 коп.) гривень звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки від 20.02.2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження; на період реалізації предмета іпотеки вказану квартиру передати в управління позивачу з метою його збереження; виселити з квартири відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Справа судами розглядалась неодноразово.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року, та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. Підставою для відмови у задоволенні позовних вимог суди вказали те, що ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у доларах США, загальна площа квартири, що є предметом іпотеки, становить 55,1 кв. м, докази про те, що у власності ОСОБА_1 знаходиться інше житло, відсутні, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України від 3 червня 2014 року №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким, зокрема, заборонено примусове стягнення нерухомого житлового майна громадян, що є предметом іпотеки.

Постановою Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у цій справі скасовано та направлено справу на новий розгляд в суд першої інстанції.

Останнім заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, посвідченого 20 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №603, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рожнятівським РВ УМВС в Івано-Франківській області 4 березня 2002 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 8 серпня 2002 року №2135, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, , п/р № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528) в загальному розмірі 5 704 132,81 (п`ять мільйонів сімсот чотири тисячі сто тридцять дві гривні 81 коп.) гривень, що складається з залишку заборгованості за кредитом в розмірі 87 539,94 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять доларів США 94 центи) доларів США, що еквівалентно 908 331,93 (дев`ятсот вісім тисяч триста тридцять одна гривня 93 коп.) гривень, суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 30 682,07 (тридцять тисяч шістсот вісімдесят два долари США 07 центів) доларів США, що еквівалентно 318 363,29 (триста вісімнадцять тисяч триста шістдесят три гривні 29 коп.) гривень та пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 4 477 437,59 (чотири мільйони чотириста сімдесят сім тисяч чотириста тридцять сім гривень 59 коп.) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Драган Яни Сергіївни про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 22 червня 2016 року у справі №761/9997/14-ц залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Драган Яна Сергіївна подала апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, посвідченого 20 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №603, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 8 серпня 2002 року №2135 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення залишити без задоволення.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачу не було відомо про розгляд справи № 761/9997/14-ц судом першої інстанції. Жодної повістки з повідомленням про час та дату судового засідання ОСОБА_1 не отримував, що підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, судом першої інстанції не було забезпечено належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи.

Крім того, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Отже проведення заочного розгляду справи можливе лише у разі наявності умов, визначених у п. 1 ч.2 ст. 223, ч. 4 ст. 223 ЦПК України, п.1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Однак, з матеріалів справи чітко видно, що повістки повернулись до суду «за закінченням строку зберігання». Отже, відповідач не був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та безумовною підставою для скасування судового рішення. Про це зазначено в постанові Верховного Суду у справі № 295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17).

Пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на вищевикладеие, керуючись пунктом 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, сторона відповідача вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/9997/14-ц підлягає скасуванню.

Також сторона відповідача вважає, що безумовною підставою для скасування заочного рішення суду першої інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме: Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Приписами ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України» (Закон № 1304-VII) чітко визначено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за певних умов.

Водночас, Закон України № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Також судом не досліджувався факт заміни іпотекодержателя в Реєстрі нерухомого майна, не досліджувались оригінали документів, що стали підставою для заміни іпотекодержателя.

Таким чином, судом першої інстанції не було досліджено права позивача на звернення з відповідним позовом, а також, всупереч нормам чинного законодавства, що є порушенням норм матеріального права, було позбавлено відповідача єдиного житла.

Відповідач вважає, що заочне рішення суду першої інстанції не відповідає судовій практиці Верховного Суду, посилаючись на те, що договір іпотеки, на підставі якого було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки, було укладено між ОСОБА_1 (відповідачем у справі) та ЗАТ «ОТП банк». В свою чергу, судом вирішено спір та звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 758/3453/16-ц (провадження № 61 -18037св 18) чітко визначено: «Тлумачення абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України «Про іпотеку» дозволяє зробити висновок, що: іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням.

Тлумачення абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України «Про іпотеку» дозволяє зробити висновок, що: іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення.

Отже, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання».

Крім того, Рішенням Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020м(щодо відповідності Конституції України (конституційності положень ч. 1, 2 ст. 23 ЗУ "Про іпотеку" було встановлено: «Обтяження нерухомого майна іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном та виникає з моменту внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту такого обтяження.

Набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин».

З огляду на вищевикладене, сторона відповідача вважає, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва не відповідає практиці Верховного Суду та Конституційного суду.

У поданій письмовій заяві від 18 квітня 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Череда Тамара Миколаївна просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції (а.с. 150-160 том 3).

Зазначає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заперечує проти задоволення апеляційної скаргивідповідача, вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухвалене із дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Сторона позивача просить врахувати, що відповідач зловживає довірою суду та вводить суд в оману щодо того, що про оскаржуване рішення суду йому стало відомо 13 квітня 2021 року (як зазначає представник апелянта під час ознайомлення з матеріалами справи), адже у позивача наявні інші відомості, які суперечать вказаному а саме:

30 вересня 2020 року (майже за пів року до ознайомлення з матеріалами справи у суді) представник апелянта - ОСОБА_7 , був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_5, яке відкрите з метою примусового виконання оскаржуваного апелянтом рішення суду, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 від 11.12.2019року та копією заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7 від 30.09.2020 року.

19.10.2020 року (майже за пів року до ознайомлення з матеріалами справи у суді) особисто апелянтом - ОСОБА_1 було подано до Шевченківського районного суду м. Києва скаргу на дії приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що підтверджується копією скарги, яка міститься в матеріалах виконавчого провадження.

Отже, на переконання сторони позивача, відповідач володів відомостями щодо існування оскаржуваного ним рішення, проте, користуючись нагодою, намагається ввести суд в оману й у такий спосіб уникнути виконання покладеного на нього обов`язку щодо виконання рішення суду.

29 квітня 2024 року до Київського апеляційного суду подана заява від ОСОБА_5 про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог (а.с. 183-189 том 3).

Зазначає, що 30 грудня 2020 року він через електрнні торги, щопроводило Державне підприємство «СЕТАМ» (), придбав квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується протоколом № 519559 про проведення електронних торгів та актом про реалізацію предмета іпотеки від 14.01.2021 року (ВП № НОМЕР_5), складеного при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/9997/14-ц, що видав Шевченківський районний суд м. Києва.

16 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Ковдрою Людмилою Вікторівною було зареєстровано за ним право власності на квартиру, щознаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та видано свідоцтво.

Посилаючись на те, що прийняте у справі рішення може вплинути на його права, інтереси та обов'язки, зокрема, у зв`язку із тим, що рішення якепросить переглянути відповідач ОСОБА_1 на даний час виконане і предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 придбана у законний спосіб, за відплатним договором на прилюдних торгах, заявник ОСОБА_5 просить залучити його до участі у справі як третю особу без самостійних вимог.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 .

У поданій заяві від 15 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 -адвокат Драган Яна Сергіївна просила суд апеляційної інстанції зупинити апеляційне провадження у справі у зв?язку з перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі з 01 червня 2022 року по теперішній час, про що надано довідку Військової частини НОМЕР_4 №72 від 07 червня 2024 року (а.с. 9-15 том 4).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 15 липня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката Драган Яни Сергіївни про зупинення провадження у справі з тих підстав, що заявником не надано доказів того, що військова частина НОМЕР_4 у складі ЗСУ, в якій проходить службу ОСОБА_1 , переведена на воєнний стан і бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії РФ на території України.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 - адвокат Мельничук Ілона Вікторівна просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

У поданій письмовій заяві від 22 квітня 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Череда Тамара Миколаївна просила розгляд справи проводити за відсутності представника ТОВ ОТП Факторинг Україна»(а.с. 150-151 том 3).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Драган Яна Сергіївна належним чином повідомлена про розгляд справи, про що вказують її клопотання до суду апеляційної інстанції від 30 серпня 2024 року, від 30 вересня 2024 року.

Треті особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністраціїучасть своїх представників в судове засідання не забезпечили, належним чином повідомлені про розгляд справи.

Від третьої особи Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Служби, посилаючись на те, що на сьогоднішній день всі учасники справи є повнолітніми особами, тому у Служби відсутні підстави для представництва інтересів останніх у суді.

У відповідності до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та третіх осіб Шевченківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Служби у справах дітей та сім?ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 - адвоката Мельничук Ілони Вікторівни, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CNL-007/024/2007, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 100000,00 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних, на строк до 20 лютого 2017 року(а.с. 12-16 том 1).

Сторони договору визначили, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти за його користування кожного календарного місяця. Дата платежу - 20 числа кожного календарного місяця - пункт 2 частини 1 базових умов кредитування.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклала з банком договір іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., реєстровий номер 603, за умовами якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17-22 том 1).

Згідно з пунктом 3.1. указаного договору квартира АДРЕСА_1 належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. 08 серпня 2002 року, № 2135, заресєтрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна 12 серпня 2002 року в реєстровіій книзі № д.60-226, під реєстровим номером 21/32164.

Відповідно до пунктів 6.3. договору іпотеки «обрання порядку звернення на предмет іпотеки» сторони визначили, що жоджне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує: а) право іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, передбаченому чинним законодавством України; б) права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

При виникненні іпотечного випадку іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю іпотечне повідомлення (цінним листом або листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною в цьому договорі) з вказівкою на загальну суму боргових зобов`язань та граничний строк погашення боргових зобов`язань - пункт 6.4.2. договору іпотеки.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного гоподарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки передається, за бажанням іпотекодержателя, іпотекодержателю або іншій особі, зазначеній іпотекодержателем, в управліня на період до його реалізації. Управління предметом іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя - підпункт 7.1. пункту 7 договору іпотеки.

Судом установлено, що банкзобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме: видав кредит позичальнику у розмірі, встановленому договором, однак позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Із долученої до матеріалів позовної заяви копії судового рішення вбачається, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року (справа № 2-1809/10). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість по кредиту в розмірі 106 949,20 доларів США в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 823 508 /вісімсот двадцять три тисячі п`ятсот вісім/ грн. 84 /вісімдесят чотири/ коп.; нараховану пеню за прострочення кредиту і штраф в розмірі 37 243 /тридцять сім тисяч двісті сорок три/ грн. 55 /п`ятдесят п`ять/ коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 /тридцять/ грн. 00 коп., а всього 860 752 /вісімсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят дві/ грн. 39 /тридцять дев`ять/ коп.. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 700 /одна тисяча сімсот/ грн. 00 коп.(а.с. 53 том 1).

05 листопада 2010 pоку між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір відступлення права вимоги, згідно яких ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року та договором іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року.

Тобто, до позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року та договором іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, внаслідок чого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» замінює ПАТ «ОТП Банк» як кредитора (стає новим кредитором, іпотекодержателем).

Із наданих та досліджених доказів судом встановлено, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого утворилася заборгованість.

Згідно з наданим розрахунком заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» станом на 25 березня 2014 року за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року становить 5 704 132,81 грн, яка складається із: залишку заборгованості за кредитним договором у розмірі 87 539 дол. США 94 центи, що еквівалентно 908 331,93 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 30 682 дол. США 7 центів, що еквівалентно 318 363,29 грн.; пені за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 4 477437,59 грн(а.с. 34 том 1).

Долучені позивачем до матеріалів справи письмові докази свідчать про те, що позивачем, на підставі п. 1.9 ч. 2 кредитного договору та п. 6.4.2. договору іпотеки, направлено 27 березня 2014 року позичальникові вимогу про усунення порушення за вих. № 714 від 25 березня 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором, в якій новий кредитор (позивач у справі) повідомив позичальника (іпотекодавця) ОСОБА_1 про настання іпотечного випадку та попередив про можливість застосування права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 36-39 том 1).

Відповідно до довідки ЖБК «Техніка» від 10 жовтня 2013 року № 60 в квартирі АДРЕСА_1 мешкають та зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_3 (дочка), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 40 том 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої становить 5 704 132,81 грн. Виконання кредитного зобов?язання забезпечене договором іпотеки, а тому наявні підстави для задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, а саме: на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20лютого 2007 року.

Залишаючи без задоволення вимогу позову щодо передачі квартири в управління позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з метою її збереження на період реалізації, суд першої інстанції виходив із того, що порушене право позивача захищено шляхом задоволення вимоги щодо звернення стягнення предмета іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимоги про виселення відповідачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири, суд першої інстанції керувався тим, що при виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такий висновок знаходить своє підтвердження і у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 18.03.2015 року у справі №6-39цс15.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо передачі квартири в управління позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з метою її збереження на період реалізаціїта виселення відповідачів з квартири учасниками справи не оскаржується.

Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 стосуються оскарження рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 рокув рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Подібні положення містила стаття 213 ЦПК України в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з частинами першої, другої, третьої та четвертої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, зазначає, що сторона відповідача не мала можливості взяти участь в судовому розгляді справи з поважної причини, оскільки не була належним чином повідомлена про судовий розгляд даної справи у відповідності до чинних на час вчинення таких дій процесуальних норм.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 ав частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Згідно з положеннями частини першої статті 158 ЦПК України ( у редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи) розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК України 2004 року.

Частиною третьою статті 74 ЦПК України 2004 року передбачено, що судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини п`ятої статті 74 ЦПК України 2004 року судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Пуктами 1-5, 8 статті 76 ЦПК України 2004 року передбаченено, що судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки; розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду; якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування; у разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення; вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі; у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 169 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судові повістки.

З матеріалів справи вбачається, що справа за пред`явленим позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 призначалась до розгляду судом першої інстанції неодноразово, а саме: на 18 грудня 2015 року, на 19 лютого 2016 року, на 14 березня 2016 року, на 15 квітня 2016 року, на 22 червня 2016 року.

Про розгляд справи на вказані дати суд першої інстанції сповіщав відповідачів шляхом направлення судової повістки про виклик, телеграмою на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачів по АДРЕСА_2 .

Доказів вручення відповідачам судової повістки про виклик, а також телеграми, на вказані дати матеріали справи не містять.

У матеріалах справи наявні поштові конверти, адресовані відповідачам, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, які повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду «за закінченням строку зберігання» (а.с. 153-155, 169-173, 187, 198-200, 210-219 том 2).

Аналіз змісту положень ЦПК України, що регламентують порядок направлення та вручення судових повісток, свідчить про те, що повернення відділенням зв`язку судової повістки з відміткою «за закінченням терміну зберігання» не можна вважати належним повідомленням особи, яка бере участь у справі, оскільки це не відповідає вимогам статті 76 ЦПК України.

Отже, здійснені судом першої інстанції виклики відповідачів про явку в судові засідання не містять документального підтвердження вручення їм судової повістки.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до статті 10 ЦПК України 2004 року (стаття 12 ЦПК України в редакції 2017 року) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 щодо розгляду справи призвело і до порушення судом першої інстанції умов проведення заочного розгляду справи відповідно до положень статті 224 ЦПК України 2004 року.

На підставі статті 224 ЦПК суд до постановлення ухвали про заочний розгляд справи обов`язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про час і місце судового засідання. Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 74-76 ЦПК. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Ухвалюючи рішення у справі за поданим позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністраціїпро звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у порядку заочного провадження, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 щодо якого відсутні докази належного повідомлення (судового виклику) про місце, дату і час судового засідання, причини його неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право відповідача ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, що не відповідає гарантіям реалізації права на доступ до правосуддя щодо права особи на справедливий судовий розгляд, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободта,відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням додатково поданих пояснень (заперечень проти позову) відповідачем ОСОБА_1 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що 20 лютого 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CNL-007/024/2007, за умовами якого останній отримав кредит розмірі 100 000,00 доларів США на споживчі цілі, зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 13,99% річних, на строк до 20 лютого 2017 року(а.с. 12-16 том 1).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року ОСОБА_1 уклав з банком договір іпотеки№PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В., реєстровий номер 603, за умовами якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 08 серпня 2002 року, № 2135, зареєстрованим в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна 12 серпня 2002 року в реєстровіій книзі № д.60-226, під реєстровим номером 21/32164 (а.с. 17-22 том 1).

Відповідно до пунктів 6.3. договору іпотеки «обрання порядку звернення на предмет іпотеки» сторони визначили, що жодне положення цього договору не може тлумачитись як таке, що обмежує: а) право іпотекодержателя звернутись до уповноважених органів за захистом своїх прав в порядку, передбаченому чинним законодавством України; б) права сторін встановити договірний порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.

05 листопада 2010 pоку між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н та договір відступлення права вимоги, згідно яких ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року та договором іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, внаслідок чого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» замінює ПАТ «ОТП Банк» як кредитора (стає новим кредитором, іпотекодержателем), що спростовує доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що судом не досліджувався факт заміни іпотекодержателя та документи, що стали підставою для заміни іпотекодержателя.

У зв`язку з порушенням позичальником строків повернення кредиту, що встановлені договором, та виникненням заборгованості, новий кредитор 01 квітня 2014 року звернувся з позовом до позичальника (іпотекодавця) про звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог за кредитним договором, а також про виселення мешканців із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки.

Обрахована станом на 25 березня 2014року сума загальної заборгованості за кредитним договором становить розмір 5 704 132,81 грн, яка складається із: залишку заборгованості за кредитним договором у розмірі 87539 доларі США 94 центи, що еквівалентно 908 331,93 грн.; відсотків за користування кредитом у розмірі 30 682 доларів США 7 центів, що еквівалентно 318 363,29 грн.; пені за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 4 477437,59 грн(а.с. 34 том 1).

Із долученого до матеріалів справи судового рішення у справі № 2-1809/10 колегією суддів апеляційного суду встановлено, що у квітні 2009 року первісний кредитор ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачем не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачено відсотки за користування кредитом, що є порушенням умов договору. Банк надсилав відповідачу вимогу про сплату заборгованості № 22-3-2/13027, яка підлягала виконанню протягом 30 календарних днів з дня її одержання, але станом на дату звернення з позовом до суду відповідач не виконав умови договору та відповідні суми позивачу не сплатив. Станом на 10березня 2009 року заборгованість відповідача за кредитним договором складає 87 539,94 доларів США; заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 22 ічня 2008 року по 10 березня 2009 року складає 19 409,26 доларів США; заборгованість по пені складає 37 168,55 грн.; та штраф в розмір 75,00 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року (справа № 2-1809/10). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість по кредиту в розмірі 106 949,20 доларів США в гривневому еквівалг- по курсу НБУ становить 823 508 /вісімсот двадцять три тисячі п`ятсот вісім/ грн. 84 /вісімдесят чотири/ коп.; нараховану пеню за прострочення кредиту і штраф в розмірі 37 243 /тридцять сім тисяч двісті сорок три/ грн. 55 /п`ятдесят п`ять/ коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30 /тридцять/ грн. 00 коп., а всього 860 752 /вісімсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят дві/ грн. 39 /тридцять дев`ять/ коп.. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 700 /одна тисяча сімсот/ грн. 00 коп.(а.с. 53 том 1).

Встановлені обставини у цивільній справі № 2-1809/10 вказують на те, що кредитор, пред`явивши позов про дострокове стягнення кредиту, такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Отже, строк дії договору №CNL-007/024/2007від 20 лютого 2007 року, який визначений сторонами -20 лютого 2017 року, змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 2-1809/10 засвідчує такі зміни.

Із наданих учасниками справи доказів встановлено, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року у справа № 2-1809/10набрало законної сили, звернуто до примусового виконання (а.с. 154-168 том 1).

Доказів виконання судового рішення у справі № 2-1809/10 як у повновому обсязі, так і часткове погашення заборгованості за кредитним договором після ухвалення судового рішення у справі № 2-1809/10 та набрання ним законної сили матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У справі, яка переглядається, новий кредитор (іпотекодержатель) ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернувшись до суду з позовом до відповідачів, просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягненняна предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має правона одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишаєтьсяу володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) зроблено висновок про те, що наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Подібні за змістом правові висновки викладено Верховним Судом України у постановах: від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13 (провадження № 3-71гс14), від 03 лютого 2016 року у справі № 22-ц/796/716/2014 (провадження № 6-1080цс15).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю.

Законом визначені два способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду, та позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є: 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону (частина третя статті 36 Закону).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

У постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі № 201/6750/16 (провадження № 61-6433св20) та від 24 листопада 2021 року у справі № 363/4951/18 (провадження № 61-16554св20) зазначено про обов`язковість встановлення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором на момент прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатнімиє докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює доказиза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи правову оцінку поданим сторонами доказам, колегія суддів апеляційного суду встановила, що банк (первісний кредитор)змінив строк виконання основного зобов`язання до 20 лютого 2017 року, пред`явивши у квітні 2009 року позов про дострокове стягнення кредиту. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду від 10 лютого 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 2-1809/10 засвідчує такі зміни.

У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 707/206/22 (провадження № 61-9369св22).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, із дослідженого розрахунку заборгованості, наданого позивачем, у рахунок погашення якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 30 682 доларів США 7 центів, що еквівалентно 318 363,29 грн, заборгованість по пені за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 4 477437,59 грнобрахована кредитором станом 25 березня 2014 року, тобто, після зміни строку виконання зобов`язання.

Виходячи з правового аналіз змісту правовідносин, що випливають із права позикодавця на проценти, неустойку за час дії кредитного договору, слід дійти висновку, що вимоги кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені за порушення виконання зобов`язання за період, що виходить за межі строку кредитування, який настав у квітні 2009 року, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дають підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог.

Таким чином, вимога позивача в частині стягнення з позичальника (відповідача) ОСОБА_1 заборгованості з нарахованих та несплачених щомісячних процентів за користування кредитними коштами за період з квітня 2009 року по 25 березня 2014 року, а також пені за порушення виконання зобов`язання за вказаний перід в сумі 4 477437,59 грнє безпідставною та задоволенню не підлягає.

Перевіряючи розрахунок заборгованості ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в межах строку кредитування, колегія суддів апеляційного суду встановила, що залишок суми боргу за тілом кредиту становить розмір 87 539,94 доларів США, що відповідає розміру заборгованості за цією складовою заборгованості позичальника ОСОБА_1 за обставинами, встановленими у судовому рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (справа 2-1809/10).

В частині процентів за користування кредитом загальний розмір заборгованості в сумі 30 682 доларів США 7 центівобраховано кредитором станом на 25 березня 2014 року, тобто, поза межами строку кредитування в цій частині складової заборгованості за період з квітня 2009 року по 25 березня 2014 року.

Визначаючи розмір заборгованостів частині процентів за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, колегією суддів апеляційного судувраховуються обставини, встановлені судовим рішенням у справі № 2-1809/10, які вказують на те, що станом на 10 березня 2009 року борг позичальника ОСОБА_1 перед кредитором за складовою заборгованості процентів за користування кредитом становить 19 409,26 доларів США.

Із наданих учасниками справи доказів встановлено, що заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року у справа № 2-1809/10,набрало законної сили, звернуто до примусового виконання (а.с. 154-168 том 1).

Доказів виконання судового рішення у справа № 2-1809/10 матеріали справи не містять. Вказаний факт не заперечується сторонами у справі, відповідних доводів не містить і апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 .

Отже, в межах заявлених позивачем позовних вимог та строку кредитування, розмір заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед кредитором за кредитним зобов`язанням №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року у рахунок якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки становить 106 949,20доларів США, яка складається із частини позики, що залишилася у розмірі 87 539,94 доларів США, та річних процентів за користування кредитом у розмірі 19 409,26 доларів США.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи спір, на зазначені положення закону уваги не звернув та, визначаючи розмір заборгованості за кредитом у рахунок якої підлягає зверненню стягнення на предмет іпотеки, помилково в основу висновку поклав обчислення проведені позивачем, не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості, тим самим не встановив дійсний обсяг відповідальності відповідача ОСОБА_1 .

Отже, вирішуючи спір у справі в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»про звернення стягнення на предмет іпотеки без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Також, під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції, встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме - права учасника справи знати про дату, час і місце розгляду своєї справи та ухвалення судового рішення всупереч вимогам статті 224 ЦПК України 2004 року.

Порушення зазначених вимог законодавства, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалення в цій частині нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністраціїв частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки пдлягає частковому задоволенню.

За рахунок іпотечного майна підлягає задоволенню вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»в частині залишку заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року в розмірі 87 539,94 доларів США, суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 19 409,26 доларів США, а всього 106 949,20доларів США.

При цьому, колегія суддів апеляційного судувраховує, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Ураховуючи, що на момент ухвалення апеляційним судомпостанови воєнний стан в Україні триває, виконання судового рішення апеляційного суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Колегія суддів апеляційного судувиходить з того, що вказані норми права не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі, у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1, з урахуванням установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови, дають підстави вважати, що оскаржуване судове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року в частині задоволених вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено без дотримання норм матеріального й процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драган Яни Сергіївни підлягає частковому задоволенню, а судове рішення в оскаржуваній частині - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністраціїв частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених вимог щодо передачі квартири в управління позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з метою її збереження на період реалізаціїта виселення відповідачів з квартири учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини рішення.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що вимога іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі, яка перглядається, пред`явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов`язання (стягнення заборгованостіза рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 лютого 2010 року справа № 2-1809/10).

Відповідно така вимога вірно оплачена позивачем судовим збором, як вимога немайнового характеру, у розмірі 243,60 грн, у розмірі та у порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір» станом на 2014 рік (дата подання позову до суду 01 квітня 2014 року).

Матеріалами справи підтверджується оскарження позивачем судового рішення у цій справі, у тому числі, в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та понесення витрат зі сплатою судового збору в оскаржуваній частині до Апеляційного суду міста Києва - 121,80 грн, до Вищого спеціального суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ - 170,52 грн, до Верховного Суду України - 170,52 грн (а.с. 27-56, 60-85, 89-138 том 2).

Таким чином, понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати, що складються з судового збору за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від26 листопада 2014 року, ухвали Апеляційного суду міста Києва від 03 лютого 2015 року та ухвали Вищого спеціального суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 травня 2015 року, у пропорційному розмірі до задоволених вимог, що становить розмір 706,44 грн, слід покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 15, 16, 526, 546, 575, 610, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 7, 12, 33, 39, 41 Закону України « Про іпотеку», ст.ст. 10, 74, 76, 158, 169, 224 ЦПК України ( в редакції 2004 року), ст.ст. 12, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драган Яни Сергіївни задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року в частині задоволених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Шевченківський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві, Відділ опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністраціїв частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернутистягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №PCL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року, посвідченого 20 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №603, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рожнятівським РВ УМВС в Івано-Франківській області 4 березня 2002 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. від 8 серпня 2002 року №2135, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CNL-007/024/2007 від 20 лютого 2007 року для задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, , п/р № НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк» м. Київ, МФО 300528) в загальному розмірі 106 949,20 доларів США, що що складається із залишку заборгованості за кредитом в розмірі 87 539,94 доларів США, суми несплачених відсотків за користування кредитом в розмірі 19 409,26доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рожнятівським РВ УМВС в Івано-Франківській області 4 березня 2002 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ) судовий збір у розмірі 706,44 грн.

Зупинити виконання постанови Київськогоапеляційного суду від 30 вересня 2024 рокуу частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Судді: