Справа № 464/3598/24
пр.№ 2/464/1244/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої - судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

з участю секретаря судових засідань - БРИНОШ А.Я.

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи приватного виконавця МИХАЙЛОВСЬКОГО Сергія Володимировича про визнання договору купівлі-продажу (фраудаторного) недійсним та скасування державної реєстрації права власності,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Брикар О.М. в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 ряд 2, що по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., укладеного 31 травня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зареєстрованого у реєстрі за №1865 та скасування державної реєстрації права власності на даний гаражний бокс гаражно-будівельного кооперативу Ювілейний, загальною площею 27,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта 15816361 за ОСОБА_7 , проведеної відповідно до договору купівлі-продажу гаражного боксу від 31 травня 2024 року, а також вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 08 лютого 2023 року по справі №464/1022/22 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму завданих збитків у розмірі 82846 грн. 80 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. 01 березня 2023 року по справі №464/1022/22 ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 4000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Постановою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15 лютого 2023 року залишено без змін. 14 березня 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. винисено постанову про об`єднання виконавчих проваджень НОМЕР_5, НОМЕР_6 у зведене виконавче провадження НОМЕР_7. У ході проведення виконавцем вихонавчих дій було встановлено, що відповідачу ОСОБА_6 на праві власності належало майно, а саме гараж, реєстраційний номер майна: НОМЕР_2 , що по АДРЕСА_1 , кооператив по будівництву гаражів «Ювілейний», гаражний бокс № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_3 , загальною площею 27,6 кв.м. Відповідач ОСОБА_6 , знаючи про наявні у нього заборгованості перед ОСОБА_5 , 31 травня 2023 року шляхом укладення договору купівлі-продажу зазначеного вище гаражного боксу, відчужив дане майно на користь ОСОБА_7 . Про дану обставину приватний виконавець повідомив 18 квітня 2024 року, шляхом скерування повідомлення на адресу позивача щодо вчинення боржником фраудаторного правочину. Після відчуження спірного майна у відповідача ОСОБА_6 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредиторами. Також зазначає, що відповідачу ОСОБА_6 на праві спільної сумісній власності належить квартира АДРЕСА_2 , проте примусова реалізація квартири по суті матиме наслідком висилення. Оскільки іншого житла у відповідача немає, то за таких обставин останній фактично стане безхатченком, що суперечить принципам правової і соціальної держави, якою є Україна. Покликаючись на практику Верховного суду, вважає, що відповідач ОСОБА_6 достовірно знаючи про судовий спір, а також про наявність рішення суду, відчужив наявне у нього нерухомого майно, чим унеможливив виконання рішення суду, порушив принцип добросовісності та неприпустимості зловживання правом, оскільки використав право на укладення договору та правомочність розпорядження своїм майном на шкоду майновим інтересам кредитора. Єдиною умовою скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили. Вимога про скасування державної реєстрації права власності на гаражний бокс є похідною від основної вимоги про визнання договору недійсним. Повернення права власності на гаражний бокс до відповідача ОСОБА_6 сприятиме ефективному задоволенню вимог позивача як кредитора у грошовому зобов`язанні. Просить позов задоволити.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 20 травня 2024 року позов прийнято до свого провадження, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 10 червня 2024 року.

В судовому засіданні 10 червня 2024 року, за клопотання представника позивача, до участі у справі залучено співвідповідача ОСОБА_7 , у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 02 липня 2024 року.

02 липня 2024 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено до 01 серпня 2024 року, а також задоволено клопотання представник позивача про витребування доказів.

01 серпня 2024 року розгляд справи відкладено до 14 серпня 2024 року, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8

14 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача та неявкою решти сторін, розгляд справи відкладено до 10 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року залучено до участі у справі приватного виконавця Михайловського С.В., в якості третьої особи та розгляд справи відкладено до 26 вересня 2024 року.

26 вересня 2024 року судове засідання не відбулося, у зв`язку із оголошенням у м.Львові повітряної тривоги. Наступне судове засідання призначено на 17 жовтня 2024 року.

17 жовтня 2024 року на адресу суду найшли витребувані матеріали виконавчого провадження, за клопотанням представників позивача та відповідачки ОСОБА_7 розгляд справи відкладено до 31 жовтня 2024 року.

31 жовтня 2024 року року від представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 надійшли пояснення у справі, згідно яких остання просить відмовити в задоволенні позову, з підстав відсутності порушеного права позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин. В обгрунтування позиції покликається на те, що як пояснила відповідач ОСОБА_7 поруч з будинком, де знаходиться квартира останньої, по АДРЕСА_3 знаходиться гаражний кооператив Ювілейний. На її оголошення про бажання придбати гараж без ремонту відгукнувся відповідач ОСОБА_6 . В процесі спілкування та огляду належного йому гаража вони досягли всіх істотних домовленостей щодо купівлі-продажу, а в травні 2023 року уклали договір купівлі-продажу, розрахувалася з ОСОБА_9 в повному обсязі і виконала значний ремонт гаража, придбаного для власних потреб. Жодних родинних чи приятельських відносин ні до купівлі цього об`єкта нерухомості, ні після, між ними не було і нема, їй не було відомо ні про будь-які борги ОСОБА_6 , ні про жодні судові справи з ОСОБА_6 , чи спори, чи вимоги щодо вказаного об`єкта нерухомості. Крім цього, відсутність обтяжень гаража встановлювалася нотаріусом при купівлі - продажу. Відповідач ОСОБА_7 наголошує, що купувала гараж для власного користування, заплатила за цей об`єкт нерухомості відповідачу ОСОБА_6 згідно з договором купівлі - продажу, вважає себе добросовісним набувачем, а вимоги позивача - безпідставними, такими, що грунтуються на припущеннях приватного виконавця, який спирається виключно на інформацію про саме відчуження цього об`єкта нерухомості, доводи позивача ОСОБА_5 вважає спрямованими на бажання позивача задоволити стягнення грошових коштів не з самого відповідача ОСОБА_6 , а за рахунок добросовісного набувача. Окрім того, на момент укладення договору жодних обтяжень щодо гаражного боксу зареєстровано не було, рішення відносно ОСОБА_6 не набрало законної сили. Щодо справи про залиття квартири ОСОБА_6 ОСОБА_5 , то з матеріалів справи вбаачється, що квартиру позивача було залито в 2020 році. На підтвердження факту залиття були складені акти і проведено оцінку залиття. В подальшому ОСОБА_5 провів ремонт квартири, а до суду по даному факту залиття звернувся аж в 2022 році. Дійно було винесено рішення Сихівським районним судом м.Львова про стягнення збитків, завданих залиттям. Однак сам ОСОБА_6 заперечував причинно-наслідковий зв`язок між його діями і наслідками, клопотав про призначення судом експертизи, однак дане клопотання не було задоволене, оскільки ОСОБА_5 провів ремонт у квартирі.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2024 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 витребувано докази та відкладено розгляд справи на 28 листопада 2024 року.

11 листопада 2024 року на адресу суду від приватного нотаріуса ЛМНО Магировської О.В. надійшли витребуванні матеріали.

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року відкладено розгляд справи до 05 грудня 2024 року, у зв`язку з неявкою сторін та заявленим клопотанням представника позивача про відкладення, неможливість прибуття до суду через раптово виниклі сімейні обставини.

05 грудня 2024 року представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність (сторони позивача).

05 грудня 2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення, викладені представником відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 . Вважає, що у ОСОБА_6 виникли грошові зобов`язання по відшкодуванню шкоди лише з дати набрання законної сили рішення суду першої інстанції після його перегляду апеляційною інстанцією 23 грудня 2023 року.

Представник позивача в попередніх судових засіданнях позовну заяву підтримав повністю, покликаючись на її мотиви, дав аналогічні пояснення. Просив позов задоволити. В судове засідання, призначене на 05 грудня 2024 року не з`явився, хоча повідомлявся про атке належно та вчасно, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_6 жодного разу в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_10 в судовому засіданні позов заперечила, з підстав зазначених у письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи. Просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Третя особа приватний виконавець Михайловський С.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, правові норми, які підлягають застосуванню у відносинах сторін, фактичні обставини, оглянувши матеріали цивільної справи №464/1022/22, врахувавши доводи сторін, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Нормами ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 15 лютого 2023 року по справі №464/1022/22 стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму завданих збитків у розмірі 82846 грн. 80 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп., за фактом залиття квартири позивача ОСОБА_5 АДРЕСА_4 із вини відповідача ОСОБА_6 та визначено розмір завданих його діями збитків.

01 березня 2023 року по справі №464/1022/22 ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 4000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 26 грудня 2023 року рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15 лютого 2023 року залишено без змін.

На виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 15 лютого 2023 року виданий 22 січня 2024 року виконавчий лист №464/1022/22.

Щодо відкритого виконавчого провадження.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 02 липня 2024 року, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Михайловським С.В. надано копії матеріалів виконавчого провадження, з яких вбачається, що 04 березня 2024 року ОСОБА_5 звернувся до приватного виконавця із заявами про відкриття виконавчого провадження та стягнення коштів за рішенням суду 15 лютого 2023 року та додаткового рішення від 01 березня 2023 року по справі №464/1022/22.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. від 12 березня 2024 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_5 та НОМЕР_6, які постановою від 14 березня 2024 року об`єднанні у зведене виконавче провадження НОМЕР_7 (а.с.7,107).

В процесі примусового виконання рішення суду, виконавцем було вчинено ряд виконавчих дій, а саме постановою від 12 березня 2024 року стягнуто з боржника основну винагороду, постановою від 14 березня 2024 року арештовано кошти боржника, а також 08 квітня 2024 року скеровано запит щодо надання інформації про наявність будь-якого майна, що зареєстроване за боржником (було відчужено боржником протягом останніх 3 років).

Із листа приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Михайловського С.В. вих. №19014 від 18 квітня 2024 року, адресованого стягувачу ОСОБА_5 та боржнику ОСОБА_6 , вбачається, що в ході проведення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа №464/1022/22 від 22 січня 2024 року, виданого Стрийським міськрайонним судом Львівської області (помилково зазначено у листі, супровідних та постановах, замість Сихівського районного суду м.Львова) виконавцем було встановлено, що боржнику на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме гараж, реєстраційний номер майна: 15816361, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_5 по будівництву гаражів, гараж № НОМЕР_1 , ряд. № НОМЕР_3 , загальною площею 27,6 кв.м. 31 травня 2023 року ОСОБА_6 , знаючи про наявність у нього заборгованості перед ОСОБА_5 шляхом укладення договору купівлі - продажу відчужив вищезазначене майно на користь третьої особи. Вищенаведене свідчить про те, що боржником було вчинено фраудаторний правочин, внаслідок якого, останній, відчужив цінне майно на шкоду кредитору/стягувачу (а.с.8 зв).

З наданих копій виконавчого провадження слідує, що 15 травня 2024 року боржником ОСОБА_6 подано заяву про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій приватному виконавцю Михайловському С.В.

Постановою приватного виконавця Михайловського С.В. від 15 травня 2024 року визначено поточний рахунок фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операційна на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановлений законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року.

Також позивачем подано докази і судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва на право власності на квартиру від 20 березня 1997 року, виданого Квартирно-експлуатаційною частиною району, згідно з розпорядженням за №5043 від 27 лютого 1997 року (а.с.10,11), про що свідчить копія свідоцтва про право власності на квартиру, видане 27 лютого 1997 року.

Щодо оспорюваного правочину.

31 травня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_3 , загальною площею 26,7 кв.м, що по АДРЕСА_1 у гаражно-будівельному кооперативі «Ювілейний», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., зареєстрований в реєстрі за №1865 (а.с.7зв-8).

На виконання вимог ухвали суду від 31 жовтня 2024 року про витребування доказів, приватним нотаріусом Магировською О.В. надано наступні документи: свідоцтво про право власності на гараж № НОМЕР_4 від 24 липня 2006 року, згідно якого ОСОБА_6 дійсно володіє на праві власності гаражним боксом № НОМЕР_1 ряд 2 в кооперативі по будівництву гаражів «Ювілейний», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа гаражного боксу 17,7 кв.м., підвалу 9,9 кв.м., а також технічний паспорт та витяг №11623023 від 22 серпня 2006 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Із звіту про оцінку майна №13-06016027 від 30 травня 2023 року вбачається, що на замовлення ОСОБА_6 суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_13 було визначено ринкову вартість об`єкта оцінки, а саме гаражу, розташованого по АДРЕСА_1 , що становить 22100 грн.

Із інформації з Єдиного реєстру боржників від 31 травня 2023 року, щодо ОСОБА_6 на момент вчинення правочину інформація відсутня.

Також, із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна №334194193, сформованої 31 травня 2023 року приватним нотаріусом Магировською О.В.. вбачається, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить гараж № НОМЕР_1 ряд НОМЕР_3 в кооперативі по будівництву гаражів «Ювілейний», який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Відомості у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, а також у Державному реєстрі іпотек відсутні (а.с.9).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що відповідач ОСОБА_6 відчужив належний йому на праві власності гаражний бокс, будучи обізнаним про наявність судового рішення першої інстанції, з метою ухилення від виконання грошових зобов`язань, діяв очевидно недобросовісно та зловживав своїми правами, умисно погіршив своє матеріальне становище.

Щодо визнання недійсним оспорюваного договору, який представник позивача просить визнати як фраудаторний, та скасування державної реєстрації права власності на гаражний бокс.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою та третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правом оспорити правочин наділені не лише сторони такого правочину, але й інші заінтересовані особи. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 не є стороною правочину, однак вважає себе зацікавленою стороною, оскільки правочин вчинено на шкоду його інтересам, як кредитору.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19).

Як встановлено судом, оспорюваний договір укладений 31 травня 2023 року. На час його укладення та посвідчення, Сихівським районним судом м.Львова ухвалено 15 лютого 2023 року рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 82846 грн. 80 коп. завданих збитків за залиття квартири та судові витрати. Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу 21 березня 2023 року, за наслідками розгляду якої Львівський апеляційний суд постановою від 26 грудня 2023 року залишив рішення суду першої інстанції без змін (справа №464/1022/22). Тобто, на момент укладення оспорюваного договору від 31 травня 2023 року, рішення Сихівського районного суду м.Львова не набрало законної сили.

З пояснень представника відповідачки ОСОБА_8 вбачається, що відповідач ОСОБА_6 не погоджувався з фактом залиття і розміром збитків, заявляв клопотання про призначення експертизи, однак таке було відхилено судом, оскільки позивач ОСОБА_5 провів ремонт у квартирі. Окрім того, при посвідченні оспорюваного правочину приватним нотаріусом здійснювалась перевірка щодо об`єкту договору купівлі - продажу гаражного боксу на наявність заборон та обтяжень.

Суд враховує висновок суду, викладений у постанові Верховного суду від 03 квітня 2019 року у справі №757/3725/15-ц, що по своїй суті зобов`язання про відшкодування майнової шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на усіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру відшкодування. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала шкоди, може бути: 1) договір особи, що завдала шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовились зокрема, про розмір, спосіб, строки відшкодування; 2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір відшкодування шкоди. Тільки після конкретизації змісту зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення суду або договору про відшкодування шкоди, те чи інше зобов`язання може бути кваліфіковане як грошове, і відповідно може відбутися прострочення боржника (особи що завдала шкоди) щодо його виконання.

З матеріалів цивільної справи №464/1022/22 вбачається, що сторони ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не досягли домовленостей між собою щодо розміру збитків, ОСОБА_6 заперечував причинно - наслідковий зв`язок між його діями та завданою шкодою. На момент укладення і посвідчення оспорюваного правочину у ОСОБА_6 не було конкретизовано зміст зобов`язання про відшкодування шкоди за допомогою рішення Сихівського районного суду м.Львова, так як таке оскаржувалось останнім та не набрало законної сили. Окрім того, суд враховує й те, що у ОСОБА_6 окрім гаражного боксу у власності спільно із членами сім`ї наявна квартира.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Тобто, цивільні права здійснюються особою до визначених меж, поки це не суперечить інтересам інших осіб і публічним інтересам. Такі межі можуть визначатися договором або актами цивільного законодавства. Обов`язок при здійсненні цивільних прав утримуватися від дій, які порушували б права інших осіб, конкретизується актами цивільного законодавства, що встановлюють ці права. Порушення меж здійснення цивільних прав веде до зловживання правом.

Вирішуючи спір про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, підлягає встановленню, яким чином наслідки такого правочину вплинули або можуть вплинути на права та інтереси цієї особи, оскільки звернення заінтересованої особи до суду із позовом про визнання недійсним договору направлене на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних із вчиненням такого правочину.

Також необхідним є надання оцінки дій сторін цього договору в контексті критеріїв добросовісності, справедливості, недопустимості зловживання правами, зокрема, спрямованим на позбавлення позивача в майбутньому законних майнових прав.

Фраудаторним може виявитися будь-який правочин (договір), укладений між учасниками цивільних відносин, який не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що визначені статтею 203 ЦК України, зокрема: зміст правочину суперечить ЦК України, актам законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (власність використовується на шкоду іншим); волевиявлення боржника як учасника правочину є неправомірним, внутрішня воля націлена на обман, «на зло» іншої особи (кредитора); правочин не є реальним, не має економічної мети, правові наслідки є зловживанням правами та викликають порушення прав кредиторів (боржник не отримує еквівалентних зустрічних майнових дій, кредитор втрачає забезпечення).

Це стосується справ, коли боржник хоче вчинити правочин, спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредиторів, який має за мету завдати шкоди інтересам кредиторів, їх майновим правам. Правовим наслідком вчинення такого правочину, за умови, що це було доведено, є його недійсність. Між тим, якщо результат дії боржника не завдав шкоди кредиторові та не спричинив негативних наслідків, то для боржника він залишається правочином, але ніяк не фраудаторним. Може бути як односторонній правочин, двостороннім чи багатостороннім, як оплатним, так і безоплатним.

У постанові від 07 жовтня 2020 у справі №755/17944/18 (провадження №61-17511св19) Верховний Суд зазначив, що договором, який вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний правочин (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність чи відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

З матеріалів справи вбачається, оспорюваний позивачем договір купівлі - продажу від 31 травня 2023 року укладено у письмовій формі, з додержанням вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення, сторони в належній формі досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, договір підписаний обома сторонами, що підтверджує відповідність договору внутрішній волі сторін та вимогам законодавства, що звичайно ставляться до них. Окрім того, як зазначила відповідачка ОСОБА_7 у своїх поясненнях, з відповідачем ОСОБА_6 не перебуває ні в родинних відносинах, ні приятельських. Ціна нерухомого об`єкту договору купівлі - продажу визначалась суб`єктом оціночної діяльності, яку вона повністю сплатила продавцю. Після укладення договору, провела вартісний ремонт гаражного боксу, оскільки такий купувала біля місця свого помешкання для власного використання. Позивачем та його представником в ході розгляду справи не наведене протилежне та не надано доказів, які б спростовували дані обставини.

Представником відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 до письмових пояснень долучено фото гаражного боксу № НОМЕР_1 , що по АДРЕСА_1 , з розміщенням оголошення про продаж такого, вигляд предмету договору купівлі - продажу на момент його продажу (а.с.134) та фото зробленого ремонту гаражного боксу його новою власницею ОСОБА_7 (а.с.134 зв.). З письмових пояснень ОСОБА_7 вбачається, що придбала даний гараж поруч з будинком, де проживає по АДРЕСА_3 для власних потреб. На її оголошення про бажання придбати гараж без ремонту відгукнувся відповідач ОСОБА_6 , з яким погодили усі істотні умови договору, оглянула гараж, а в травні 2023 року уклали оспорюваний договір, розрахувались з продавцем в повному обсязі, виконали значний ремонт гаражу. Жодних родинних чи приятельських відносин з ОСОБА_6 не має, їй не відомо про борги останнього чи судові суперечки. Крім того, зазначає, що при оформленні оспорюваного договору приватним нотаріусом перевірявся об`єкт на предмет наявності обтяжень. Враховуючи вищенаведене, вважає себе добросовісним набувачем, а вимоги позивача безпідставними, такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях приватного виконавця, який оперує лише відомостями про відчуження об`єкту нерухомості - гаражу. Вважає доводи ОСОБА_5 спрямованими на його бажання задоволити стягнення грошових коштів за рахунок добросовісного набувача.

У постанові Верховного суду від 16 червня 2021 року у справі №747/306/19 зазначено, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчинятися з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредитором, а також зловживання правом в інших формах. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься момент укладення договору, контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір, ціна, наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Суд враховує висновки Верховного суду та приймає до уваги пояснення ОСОБА_7 про її добросовісність як набувача, що підтверджується фотографіями самого гаражу, проробленим ремонтом. Під час судового розгляду, досліджених усіх матеріалів справи, дій, що вчинила відповідач ОСОБА_7 як під час укладення правочину, так і після, які б свідчили про її недобросовісність судом на момент прийняття рішення не встановлено. Доказів протилежного ні позивачем, ні його представником суду не надано.

За висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Як судом зазначалось вище, оспорюваний договір укладений після винесення рішення Сихівським районним судом м.Львова, однак яке не набрало законної сили. З копії матеріалів виконавчого провадження вбачається наступне: постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій від 15 травня 2024 року, заява ОСОБА_6 про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій, договір купівлі-продажу гаражного боксу від 31 травня 2023 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18 квітня 2024 року, лист - запит про надання інформації щодо наявності майна, зареєстрованого за ОСОБА_6 від 08 квітня 2024 року, постанова про арешт коштів боржника від 14 березня 2024 року, постанова про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження від 14 березня 2024 року, постанови про стягнення основної винагороди, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 березня 2024 ро, заява ОСОБА_5 , виконавчий лист Сихівського районного суду м.Львова. 18 квітня 2024 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надіслано листа щодо вчинення боржником фраудаторного правочину.

З копії матеріалів виконавчого провадження встановлено, що приватним виконавцем зроблено запити на розшук майна боржника, однак таке не містить інформації про наявність у ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 спільно із членами сім`ї, що свідчить про неповноту з`ясування майнового стану боржника. Також на кошти ОСОБА_6 накладено арешт, однак з наявних та наданих матеріалів приватним виконавцем не вбачається жодних відомостей щодо наявності чи відсутності коштів на рахунку боржника, чи даний арешт виконується, чи проводяться відповідні стягнення, чи має ОСОБА_6 будь - які доходи, кошти, за рахунок яких відбувається виконання рішення суду, чи працює боржник, чи отримує пенсійні виплати. Приватним виконавцем за заявою ОСОБА_6 винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій від 15 травня 2024 року. Приватним виконавцем не здобуто та не надано суду повної інформації щодо майна боржника ОСОБА_6 , а констатовано лише факт укладення оспорюваного правочину гаражного боксу та наділено даний договір ознаками «фраудаторності». Зокрема, приватний виконавець Михайловський С.В. не зазначив про те, що у боржника ОСОБА_6 відсутнє нерухоме та рухоме майно, яке підлягає державній реєстрації.

Відповідно до положень частини четвертої статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» укладення протягом строку, зазначеного в частині третій цієї статті, правочину щодо майна боржника, який призвів до неможливості задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Між тим, фраудаторний правочин укладається боржником у період проведення виконавчого провадження з метою виведення свого майна з-під стягнення.

Позивачем не доведено, що внаслідок укладення оспорюваного правочину неможливо задовольнити вимоги стягувача за рахунок такого майна, що ОСОБА_6 став неплатоспроможним, а також відсутня інформація щодо наявності чи відсутності у останнього коштів для задоволення вимог кредитора. Судом не встановлено, що результат дії боржника завдав шкоди кредиторові, спричинивши негативні наслідки, тому даний оспорюваний правочин залишається правочином для сторін, між якими він укладений та посвідчений, але ніяк не фраудаторним.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з п.2 Розділу 10 Інструкції з організації примусового виконання рішень, при виконанні в примусовому порядку виконавчих документів про стягнення сум коштів, що перевищують п`ять мінімальних розмірів заробітної плати, виконавець у першу чергу перевіряє наявність коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей боржника шляхом направлення відповідних запитів, а також перевіряє майновий стан боржника.

Як зазначено вище, у копії виконавчого провадження, наданого приватним виконавцем на запит суду про витребування, відсутня інформація щодо коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей боржника, а також не перевірено майновий стан боржника.

Також судом не встановлено, чи проводились відрахування з коштів чи виплат боржника ОСОБА_6 , які б підтверджувались звітами про здійснені відрахування та виплати.

Оскаржений договір купівлі-продажу від 31 травня 2023 року був укладений після ухвалення судового рішення у справі №464/1022/22 судом першої інстанції, таке не набрало законної сили, вказане судове рішення виконувалося відповідно до вимог ст.ст. 68-70 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення проводилося приватним виконавцем відповідно до вимог діючого законодавства - у першу чергу на грошові кошти. Виконавчий лист позивачу ОСОБА_5 без виконання приватним виконавцем не повертався.

На переконання суду, позивачем та його представником не надано доказів, які б вказували на наявність недобросовісності та зловживання правами стосовно укладення відповідачем оскарженого договору купівлі - продажу гаражного боксу від 31 травня 2023 року.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_6 відчужено належний йому гаражний бокс ОСОБА_7 з метою уникнення виконання судових рішень не підтверджено жодними належними та допустимими доказами у справі.

Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2024 року у справі №504/112/22 зазначив, мета оспорювання фраудаторного правочину досягається для того, щоб кредитор міг задовольнити своє право вимоги, тобто щоб відбулося погашення боргу боржником. Якщо кредитор уже звернув стягнення на майно для задоволення свого права вимоги і погашення боргу боржника, то конструкція фраудаторного правочину не може бути застосована.

Як зазначено вище, судом не встановлено чи за рахунок коштів боржника відбулось погашення заборгованості за судовим рішенням (часткове чи повне), у матеріалах виконавчого провадження не зазначено про відсутність іншого майна ОСОБА_6 , наявність чи відсутність коштів за рахунок яких б могло бути виконаним рішення суду.

В аспекті гарантування на конституційному рівні права кожного на судовий захист та забезпечення державою виконання судового рішення відсутність у виконавця окремо визначеного повноваження звертатися до суду із позовною заявою про оспорення фраудаторного правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору, не повинна перешкоджати реалізації права цього кредитора на виконання судового рішення. Покладення тягаря щодо повернення майна боржника (спонукання до оспорення фраудаторного правочину, тобто ініціювання наступних судових процесів) на кредитора, який уже виграв попередній судовий процес щодо стягнення суми боргу і правомірно очікує від Держави вчинення усіх можливих дій на забезпечення виконання судового рішення компетентними органами, нівелює сутність конституційного права кредитора на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України. Обов`язок ініціювання будь-якого наступного судового процесу з метою виконання попереднього судового рішення Законом України «Про виконавче провадження» покладено на компетентні органи, уповноважені Державою на забезпечення виконання судових рішень, а не на кредитора, який правомірно очікує від Держави належного виконання остаточного судового рішення про стягнення боргу.

Приватним виконавцем не вчинено усіх належних дій в межах виконавчого провадження щодо виконання судового рішення, ухваленого на користь позивача ОСОБА_5 , а встановлено лише факт укладення між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу гаражного боксу від 31 травня 2023 року. Листом повідомлено стягувача про укладення оспорюваного правочину, як фраудаторного, тим самим наявне спонукання позивача ОСОБА_5 до ініціювання судового процесу щодо оспорення правочину.

Окрім того, Верховний суд у постанові від 16 лютого 2022 року у справі №204/9189/19 виснував, що наявність у Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Матеріали справи не містять доказів того, що державний виконавець вніс відповідача до такого реєстру до прийняття приватним нотаріусом рішення про державну реєстрацію за покупцем права власності на частку в спірному майні на підставі вказаного правочину.

ОСОБА_6 на момент укладення та посвідчення оспорюваного правочину не було внесено до реєстру боржників, як і не накладено арешту чи заборони на відчуження гаражного боксу.

Таким чином, враховуючи усі обставини справи та надані сторонами докази, відсутні підстави вважати, що укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 ряд 2, що по АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В., є фраударним правочином. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, ОСОБА_6 укладено оскаржений договір купівлі - продажу від 31 травня 2023 року, який належав йому на праві власності, на шкоду кредитору, з метою уникнення виконання судових рішень.

Посилання позивача та його представника про наявність підстав задоволення позовних вимог є необґрунтованими належними та допустимими доказами у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі №582/18/21 (провадження №61-20968сво21)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі №761/42030/21 (провадження №61-12101св23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі №607/20787/19 (провадження №61-11625сво22)).

За таких обставин, враховуючи необґрунтованість позовних вимог, судом встановлено відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_15 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу гаражного боксу № НОМЕР_1 ряд 2, що по АДРЕСА_1 гаражно-будівельного кооперативу Ювілейний, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. 31 травня 2023 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зареєстрованого у реєстрі за №1865, та скасування державної реєстрації права власності на нього.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з участю третьої особи приватного виконавця МИХАЙЛОВСЬКОГО Сергія Володимировича про визнання недійсним (фраудаторного) договору купівлі-продажу гаражного боксу №10 ряд 2, що по АДРЕСА_1 гаражно-будівельного кооперативу Ювілейний, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу МАГИРОВСЬКОЮ О.В. 31 травня 2023 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , зареєстрованого у реєстрі за №1865, та скасування державної реєстрації права власності на нього в і д м о в и т и.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 грудня 2024 року.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК