Провадження №2/359/1445/2024
Справа №359/1355/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

встановив:

1. Короткий зміст доводів пред`явленого позову.

У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та посилалась на те, що їй на дівоче прізвище « ОСОБА_4 » 2 жовтня 2002 року на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації №635 була передана у власність земельна ділянка площею 3,4700 га з кадастровим номером :08:007:0010 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с. Мала Олександрівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району. Рішенням 48 сесії ІV скликання Великоолександрівської сільської ради від 12 серпня 2005 року №1810 було змінено цільове призначення вказаної ділянки: з ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства. 22 серпня 2005 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №580478. 29 серпня 2005 року відповідачі уклали договір купівлі-продажу, за яким позивач відчужила у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 3,4700 га з кадастровим номером :08:007:0010 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Мала Олександрівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району. ОСОБА_2 посилалася на те, що чинним на час укладення оспорюваного правочину законодавством був введений мораторій на зміну цільового призначення земельних ділянок. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_2 не мала права розпоряджатись земельною ділянкою. Крім того, ОСОБА_3 не сплатив ОСОБА_2 грошові кошти за придбання об`єкта нерухомого майна, а чоловік позивача ОСОБА_5 не надавав згоду на відчуження земельної ділянки. Тому ОСОБА_2 просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 29 серпня 2005 року між позивачем та ОСОБА_3 .

2. Інформація про рух цивільної справи. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 лютого 2024 року (а.с.48) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_2 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 12 лютого 2024 року (а.с.53) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 квітня 2024 року (а.с.65-66) було витребувано у Бориспільської РДА копію рішення 48 сесії ІV скликання Великоолександрівської сільської ради від 12 серпня 2005 року №1810, а також у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г.: копію оспорюваного договору купівлі-продажу, докази оплати по вказаному договору, а також заяву згоду, надану ОСОБА_5 на відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :08:007:0010 площею 3,4700 га, розташованої в с. Мала Олександрівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 липня 2024 року (а.с.151) було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 вересня 2024 року (а.с.163-164) було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримував позов та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_6 не з`явилась у судове засідання та направила до суду відзив (а.с.97), в якому заперечувала проти задоволення позову та посилалася на те, що в змісті оспорюваного договору міститься інформація про отримання ОСОБА_2 грошових коштів за продаж земельної ділянки, а також про надання згоди її чоловіком на відчуження цього об`єкту нерухомого майна. Крім того, мораторій на продаж не поширювався на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, а отже ОСОБА_2 мала право продати належну їй земельну ділянку. Жоден з державних актів, які посвідчують право власності позивача на земельну ділянку, недійсними не визнавалась. Також сплинув строк позовної давності. Тому представник відповідача ОСОБА_6 просила відмовити у задоволенні позову.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

На підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації №635 від 2 жовтня 2002 року ОСОБА_7 була передана у власність земельна ділянка площею 3,4700 га з кадастровим номером :08:007:0010 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с. Мала Олександрівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району. Ця обставина підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №340241 від 4 жовтня 2002 року (а.с.22-23).

Рішенням 48 сесії ІV скликання Великоолександрівської сільської ради від 12 серпня 2005 року №1810 (а.с.90) було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо зміни використання земельної ділянки ОСОБА_2 з ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства.

22 серпня 2005 року на підставі вказаного рішення ОСОБА_2 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №580478, в якому зазначено, що позивач є власником земельної ділянки площею 3,4700 га з кадастровим номером :08:007:0010 з цільовим призначенням для ведення особистого селянськогогосподарства, розташованої в с. Мала Олександрівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району.

29 серпня 2005 року ОСОБА_2 та відповідач уклали договір купівлі-продажу (а.с.93), за яким позивач відчужила у власність ОСОБА_3 вказаний об`єкт нерухомого майна.

Спірні правовідносини регулюються главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги першої «Загальні положення» ЦК України та розділом X «Перехідні положення» ЗК України в редакції, чинній на час укладення спірного правочину.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України в редакції від 11 січня 2005 року громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України власники земельних часток (паїв) не вправі до 1 січня 2007 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилом ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не надали докази на підтвердження недійсності договору купівлі-продажу, укладеного сторонами 29 серпня 2005 року. Так, як вбачається з п.2 договору купівлі-продажу від 29 серпня 2005 року, продаж земельної ділянки з кадастровим номером :08:007:0010 площею 3,4700 га, розташованої в с. Мала Олександрівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району здійснюється за 484000 гривень 00 копійок, які сплачені продавцю покупцем під час оформлення цього договору. Зі змісту п.11 оспорюваного договору вбачається, що земельна ділянка відчужується за згодою чоловіка продавця ОСОБА_5 , викладеною у заяві. В матеріалах цивільної справи міститься вказана заява ОСОБА_5 від 29 серпня 2005 року (а.с.94). Тому суд критично оцінює посилання представника позивача ОСОБА_1 на несплату ОСОБА_3 позивачу грошових коштів та на відсутність згоди чоловіка позивача на укладення оспорюваного договору.

Ретельний аналіз п.15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України в редакції від 11 січня 2005 року, чинній на час укладення спірного правочину, свідчить про відсутність встановленої законом заборони на зміну цільового призначення земельних ділянок з ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства. Зокрема, в матеріалах цивільної справи міститься технічна документація із землеустрою щодо зміни використання земельної ділянки ОСОБА_2 з ведення товарного сільськогосподарського виробництва на ведення особистого селянського господарства, розроблена ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (а.с.127-150). На підставі ч.2 ст.20 ЗК України вказана технічна документація була затверджена рішенням Великоолександрівської сільської ради №1810-48- ІV від 12 серпня 2005 року. Означене рішення органу місцевого самоврядування не визнано незаконним та не скасовано. Також не визнаний недійсним і державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №580478 від 22 серпня 2005 року. Крім того, станом на серпень 2005 року не існувало і мораторію на продаж земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 мала право відчужувати належну їй земельну ділянку площею 3,4700 га з кадастровим номером :08:007:0010 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану в с. Мала Олександрівка Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району.

З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 29 серпня 2005 року між позивачем та ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, підстави для розгляду заяви представника відповідача ОСОБА_6 про застосування спливу позовної давності відсутні.

7. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 968 гривень 96 копійок. Ця обставина підтверджується копією квитанції (а.с.28). Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено в повному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу вказаних судових витрат відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки відмовити.

Повний текст рішення суду складений 11 листопада 2024 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта