У х в а л а

6 грудня 2024 року

м. Київ

Справа № 266/2370/14-ц

Провадження № 61-11501ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни (далі - скаржниця)

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 7 серпня 2024 року

у справі за заявою скаржниці про звернення стягнення на кошти, що належать іншим особам, і зобов`язання вчинити дії (далі - заява) за участю військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - заінтересована особа), ОСОБА_1 (далі - боржник), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» (далі - стягувач) і

в с т а н о в и в:

1. У травні 2024 року скаржниця звернулася до суду із заявою, у якій просила постановити ухвалу про звернення стягнення на кошти, що депонуються на рахунку заінтересованої особи, яка має заборгованість перед боржником у межах заборгованості у виконавчому провадженні № 64715314 у розмірі 679 048,60 грн, та зобов`язати заінтересовану особу перерахувати на депозитний рахунок скаржниці зазначені кошти (далі - заява).

2. 10 травня 2024 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу, згідно з якою відмовив скаржниці у задоволенні заяви.

3. 7 серпня 2024 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

4. 12 серпня 2024 року скаржниця сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 26807/0/220-24 від 12 серпня 2024 року), у якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення заяви. Обґрунтувала так:

- скаржниця подала заяву про звернення стягнення на кошти, що належать особі, яка має заборгованість перед боржником у межах позовної давності для відповідної вимоги боржника до військової частини НОМЕР_1 , яка має заборгованість перед боржником;

- пункт 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» не встановлює безумовного обов`язку виконавця зупиняти вчинення виконавчих дій, якщо боржник проходить військову службу. Якщо виконання рішення можливе без участі такого боржника, виконавчі дії не зупиняються;

- під час виконавчого провадження скаржниця встановила, що боржник отримує доходи, на які звернуте стягнення. Отже, проходження ним військової служби не унеможливлює вчинення виконавчих дій і не є підставою для їх зупинення;

- за змістом пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» словосполучення «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе» стосується обох частин речення, які пов`язані сполучником «або». Сполучник «чи» використаний для посилення роздільності перелічених підстав. Застосувавши у вказаному приписі сполучник «або», законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби. Тому як до першої підстави, так і до другої застосовується умова «якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе».

Вирішальним для висновку про зупинення вчинення виконавчих дій за пунктом 1 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» у спірних правовідносинах є доведення неможливості проведення виконавчих дій, зважаючи на умови служби боржника.

З урахуванням змісту приписів частин першої та другої статті 48 вказаного Закону, які унормовують можливість державного виконавця здійснювати примусове виконання рішення про стягнення в дохід держави коштів, прийняте у справі про адміністративне правопорушення, у тому числі шляхом звернення стягнення на майно боржника, правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що умови служби не вказували на неможливість проведення державним виконавцем виконавчих дій (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі № 120/875/23);

- витяг із наказу командира військової частини № НОМЕР_1 від 17 травня 2022 року № 125 не можна вважати належним доказом позбавлення боржника особистої свободи внаслідок збройної агресії проти України і не надає підстав для зупинення вчинення виконавчих дій;

- предметом дослідження є наявність заборгованості, підтвердженої належними доказами,зокрема це може бути відповідне рішення суду та беззаперечність заборгованості особи, якій належать кошти, на які виконавець просить звернути стягнення (див. постанови Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 квітня 2020 року у справі № 910/5300/17, Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 липня 2018 року у справі № 925/1048/17 і від 10 липня 2019 року у справі № 912/2199/17);

- суди першої й апеляційної інстанцій вийшли за межі предмета дослідження у такій категорії справ і відмовили у задоволенні заяви з підстав, які не можна досліджувати у такій справі. Інакше кажучи, які слід доводити в іншому провадженні, зокрема у межах судового контролю й оскарження дій приватного виконавця, що зробила військова частина під час оскарження дій скаржниці до Міністерства юстиції України.

5. 17 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А.постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Скаржниця мала: вказати дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції та надати докази на підтвердження цієї дати, якщо такі докази у неї є; додати до касаційної скарги докази надсилання її копії боржнику; сплатити 484,48 грн судового збору.

6. 27 вересня 2024 року скаржниця сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 30811/0/220-24 від 27 вересня 2024 року). Недоліки касаційної скарги усунула, але не додала доказів надсилання такої заяви іншому учаснику справи. Крім того, подала заяву про відвід судді-доповідача (вх. № 30830/0/220-24 від 27 вересня 2024 року).

7. Того ж дня Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою визнав необґрунтованою заяву скаржниці про відвід судді-доповідача від розгляду справи та передав ту заяву для одноособового вирішення суддею, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

8. 30 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні заяви скаржниці про відвід судді-доповідача.

9. 14 листопада 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржниці на п`ять днів із дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків її касаційної скарги. Скаржниця повинна була надати докази надсилання заяви про усунення недоліків касаційної скарги заінтересованій особі (вх. № 30811/0/220-24 від 27 вересня 2024 року).

10. 20 листопада 2024 року скаржниця сформувала в системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 36441/0/220-24 від 20 листопада 2024 року). До заяви додала: (1) квитанцію № 2095076 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету стягувача, (2) квитанцію № 2095075 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету заінтересованої особи, (3) доказ отримання постанови суду апеляційної інстанції, (4) платіжну інструкцію № 2906 від 27 вересня 2024 року про сплату скаржницею 484,48 грн судового збору.

11. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

12. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 7 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 про звернення стягнення на кошти, що належать іншим особам, і зобов`язання вчинити дії за участю військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

2. Витребувати із Ленінського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 266/2370/14-ц.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко