Справа № 494/1268/24
Номер проведження 2-о/508/35/24
У Х В А Л А

16 серпня 2024 року селище Миколаївка

Суддя Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С., ознайомившись з матеріалами цивільної справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту утримання малолітньої дитини, -

встановив:

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 10.07.2024 року зазначену цивільну справу передано на розгляд до миколаївського районного суду Одеської області за підсудністю.

Заява подана в порядку окремого провадження.

Суддя, ознайомившись з матеріалами заяви приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів заяви, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком малолітньої дитини. В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що він перебував у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після припинення відносин ОСОБА_2 проживає зі старшим сином ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 . В свою чергу заявник фактично проживаю за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм молодшим сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та повністю його утримує. Окрім того, ОСОБА_2 , з метою засвідчення факту самостійного утримання ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_4 та того, що він постійно проживає разом з батьком , та знаходиться на повному його вихованні та забезпеченні, жінкою було написано заяву, яка нотаріально засвідчена Приватним нотаріусом Котик Н.В. Одеського районного нотаріального округу Одеської області, та зареєстровано в реєстрі за № 378. Встановлення юридичного факту утримання малолітнього сина потрібно Заявнику для того, щоб отримати додаткові гарантій, пільг для можливості набуття статусу «одинокий батько», оскільки вказані пільги надаються «одинокій матері». В інший спосіб отримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо. Крім того, встановлення факту утримання малолітнього сина, потрібно Заявнику для того, щоб отримати можливість поїздок з сином за кордон, без згоди матері, в подальшому мати змогу повноцінно здійснювати догляд та виховання за дитиною.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право. Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухилення його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Зазначені заявником обставини дають суду підстави вважати, що вимога заявника фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

Заявник вказує, що встановлення юридичного факту утримання малолітнього сина потрібно Заявнику для того, щоб отримати додаткові гарантій, пільг для можливості набуття статусу «одинокий батько», а також щоб отримати можливість поїздок з сином за кордон, без згоди матері, в подальшому мати змогу повноцінно здійснювати догляд та виховання за дитиною. При цьому заявником не визначено як зацікавлену особу ні відповідний орган опіки та піклування (щодо захисту прав дітей відповідно до ст. 19 СК України).

При цьому жодних обставин існування перешкод у вирішенні ним питання щодо виховання, лікування чи навчання дітей без встановлення цього факту - заявником суду не зазначено і доказів такого до заяви не додано.

Крім того, суд враховує, що фактично за своїм змістом ця заява є вимогою про визначення у судовому порядку місця проживання дитини з батьком. Чинним Цивільним процесуальним кодексом України для такої категорії справи визначено порядок розгляду справи у порядку загального позовного провадження (стаття 274 Сімейного кодексу України). При цьому чинне законодавством України при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини зобов`язує суд дотримуватися вимог статті 19 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, частиною 1 статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

У частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 2 статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

В той же час, жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати судовим рішенням факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати факт перебування дітей на утриманні в іншої особи, що замінює батька, для вирішення в подальшому питання про усиновлення дітей в разі позбавлення одного із батьків батьківських прав.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав чи усиновлення дітей. Крім того, судом під час вирішення спору у позовному провадженні щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення при вирішенні такого спору.

Отже, захист порушених прав у зв`язку з не виконанням обов`язків та не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дитини, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом. А відтак, встановлення тих обставин на які заявник посилається у заяві як на підставу для її задоволення, а саме відсутність участі матері у вихованні дитини, невиконання останньою своїх батьківських обов`язків, мають теж встановлюватись при розгляді вищевказаної категорії справ.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 із змінами і доповненнями, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання батьком дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 186, 258-260, 293-294, 315, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту утримання малолітньої дитини.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом із матеріалами заяви надіслати заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Банташ Д.С.