Справа №: 343/2288/24
Провадження №: 2/343/736/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 грудня 2024 року м. Долина
Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi судді Монташевич С.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 343/2288/24 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати,
І. Стислий виклад позиції сторін:
Відповідач відзиву на позов чи інших письмових заяв, клопотань не подавав, хоча ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками отримав 24.10.2024, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 20).
Спір між сторонами не вирішений.
ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
17 жовтня 2024 року на адресу суду поступила позовна заява ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати.
Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
24 жовтня 2024 року відповідач отримав копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження, тому ввжається належним чином повідомленим про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної справи, отримавши позов, відзив на нього не подав, позивачка заперечень щодо розгляду справи на підставі письмових доказів у відсутності сторін не висловлювала, суд дійшов висновку про ухвалення заочного рішення, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
як зазначено в позовній заяві ОСОБА_1 працювала у філії "Долинська ДЕД" ДП "Івано - Франківський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України".
Спірні правовідносини між сторонами виникли через невиплату відповідачем позивачці при звільненні всіх сум, що їй належали.
ІV. Оцінка суду:
суд, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно із ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Вимогами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно зі ст. 15 Закону України "Про оплату праці", форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.
Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.
Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала у філії "Долинської дорожньої експлуатаційної дільниці" ДП "Івано - Франківський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". В день звільнення з нею не було проведено розрахунок.
При цьому, у п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021, справа № 9901/407/19 зазначено, що системний аналіз п. 3 Порядку № 100 та п. 164.6 ст. 164 ПК України дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів.
Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
V. Розподіл судових витрат між сторонами:
відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, судовий збір у розмірі 1211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то, згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Позивачка ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень надала такі документи:
- ордер на надання правової допомоги серії АТ № 1082884 від 17.10.2024 ОСОБА_1 адвокатом Ільницьким Я.І. на підставі догвоору про надання правчиної допомоги № б/н від 14.10.2024, а також свідоцтво та посвідчення адвоката останнього (а.с. 6, 7);
- акт виконаних робіт від 17.10.2024, в якому визначена вартість кожної з наданих послуг, всього на суму 4000,00 грн, який підписаний клієнтом та адвокатом (а.с. 10);
- квитанцію № 99 від 17.10.2024, яка свідчить про прийняття адвокатом Ільницьким Я.І. від ОСОБА_1 4000 грн згідно з договором про надання правничої допомоги та актом виконаних робіт (а.с. 13).
З вищевказаних документів, встановлено, що позивачка уклала договір про надання професійної правничої допомоги з адвокатом Ільницьким Я.І., в якому вони визначили обсяг адвокатських послуг та їх вартість. Згідно з вищезазначеним актом, зобов`язання адвокатом виконані належним чином та своєчасно. За вказаною квитанцією ОСОБА_1 сплатила кошти за виконану роботу адвокату в сумі 4000 гривень.
Таким чином, позивачка на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подала належні та допустимі докази, що описані вище. Повноваження адвоката підтверджені ордером, що відповідає вимогам ЦПК України. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала би до задоволення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивачки на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України слід стягнути 4000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
На підставі викладеного, ст. 43 Конституції України, ст. 3, 94, 116 КЗпП України, ст. 15, 21 Закону України "Про оплату праці", керуючись ст. 258, 259, 263, 265, 268, 279, 280-282, 430 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства "Івано-Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення нарахованої заборгованості із заробітної плати задовольнити.
Стягнути з дочірнього підприємства "Івано - Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь на користь ОСОБА_1 4000 (чотири тисячі) гривень витрат за надання професійної правничої допомоги.
Стягнути з дочірнього підприємства "Івано - Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.
Рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано - Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: дочірнє підприємство "Івано - Франківський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", місцезнаходження: м. Івано - Франківськ, вул. Петрушевича, 1, .

Суддя: С.М.Монташевич