Справа № 585/1396/23
Номер провадження 2/585/17/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання Зубко К.В.,

розглянув у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу № 585/1396/23, провадження № 2/585/17/24,

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа : приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ситник Сергій Михайлович,

предмет позову: про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за набувальною давністю.

Представник позивачів: ОСОБА_4 , який діє на підставі довіреності від 21.04.2023,

Представник відповідача: ОСОБА_5 , яка діє на підставі Наказу №208-У 336-Н) директора Конотопського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позову посилається на те, що починаючи з 2007 року з дозволу колишньої власниці, ОСОБА_6 , вони вселились та постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 . Н момент їх вселення у вказаній квартирі проживала лише власниця. Потім вона виїхала, а вони залишились проживати у квартирі. З 2007 року і по даний час вони добросовісно, відкрито та безперервно володіють квартирою, слідкують за нею, оплачують комунальні послуги, за весь час до них ніхто не заявляв вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, вони продовжують відкрито та безперервно володіти квартирою більше 10 років. Також з часу їхнього проживання ними було здійснено значне поліпшення квартири, на підтвердження чого долучено відповідні чеки та квитанції на купівлю будівельних матеріалів, обладнання та інших використаних в ремонті матеріалів. Посилаючись на норми ч.1 ст. 2344 ЦК України, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п.п. 41-56 Постанови від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 вказують, що факт добросовісного заволодіння чужим майном, а також відкритість та безперервність володіння нерухомим майном протягом 10 років є підставою для виникнення у них права власності за набувальною власністю на спірну квартиру. Однак, їм стало відомо, що власницею квартири, в якій вони проживають з 31.03.2023 на підставі свідоцтва про право на спадщину за реєстр. №341, є відповідач. За таких обставин, оформлення права власності на квартиру на ім`я ОСОБА_3 є порушенням їх прав та інтересів. Посилаючись на висновки Верховного Суду (постанова від 29.06.2022 у справі №383/258/21) зазначають, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину їхніх прав, як заінтересованих осіб, є підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2023 за №341 недійсним. Тому просять визнати недійсним указане свідоцтво та визнати за ними право власності за набувальною власністю на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач ОСОБА_2 суду пояснив, що у квартиру АДРЕСА_1 06 липня 2006 року їх впустила її власниця, ОСОБА_6 , яка проживала з ними півроку. Потім приїхала ОСОБА_7 і її забрала. Вони не з`ясовували, що з власницею стало, в якому році вона померла, йому не відомо. Відповідач їм телефонувала, намагалась домовитись, говорила, що вона спадкоємиця на квартиру, в якій вони живуть, але не приїжджала. Вони в квартирі зробили ремонт, ремонт тривав десь 5-6 років, замінили вікна, двері, замінювали підлогу, робили ванну кімнату і власниця про це знала.

Шукали квартиру, щоб жити. Через Супруту ОСОБА_8 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 в цьому ж будинку, домовлялись з власницею квартири АДРЕСА_1 , пожити в ній на правах оренди, за квартиру власниці не платили, бо домовились, що зроблять в ній ремонт.

На сьогодні є невелика заборгованість по опаленню.

При ньому з КП «Роменське МБТІ» для обстеження квартири та виготовлення техпаспорту ніхто не приходив.

Їм з дружиною не було відомо, що квартира належить ще комусь. Квитанції на оплату комунальних послуг йшли на двох осіб, тому вони розуміли, що може бути і інший власник, але він цим не цікавився і з іншим власником домовлятись не намагався.

З відповідачем не мав бажання домовлятись, тому що не бачив документів, щоб підтвердили її право власності на квартиру.

З моменту вселення і звернення до суду претензій ніхто не пред`являв.

Позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що у квартирі АДРЕСА_1 вони з чоловіком почали жити у кінці 2006 року, а в 2007 році вселились повністю на умовах оренди, але платили квартплату, як домовлялись. Робили ремонт в квартирі протягом декількох років. З власницею квартири - ОСОБА_6 про те, що вони житимуть у її квартирі, домовлялась її (позивачки) свекруха, Супрута ОСОБА_8 . Станом на 2007 рік їй ( ОСОБА_1 ) було відомо, що квартири належить ОСОБА_9 , а інша частина квартири - її матері, хоча у квитанціях на оплату комунальних послуг зазначена одна людина - ОСОБА_6 . Бабуся ОСОБА_6 проживала з ними в окремій кімнаті. А одного разу, коли вона (позивач) з чоловіком прийшли додому, ОСОБА_10 вдома не було. Свекруха повідомила, що її забрала сестра ОСОБА_11 . Свекруха їздила провідувати ОСОБА_12 в будинок інвалідів. Остання думала, що повернеться у свою квартиру, не хотіла укладати договір довічного утримання. Бабуся дійсно була дуже хвора, «лежача», але з характером.

Щодо виготовлення технічного паспорту на квартиру, то ОСОБА_13 приїжджала з представником МБТІ, вона (позивач) тоді приїздила з роботи і впускала їх. З ОСОБА_14 ні про що не домовлялись, бо остання відмовилась відшкодовувати кошти за ремонт спірної квартири.

У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_4 позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини. Вказав про те, що позивачі добросовісно користувались квартирою АДРЕСА_1 , проводили в ній ремонт, оплачували комунальні послуги та ін.. На момент видачі Свідоцтва про право на спадщину відповідачці, ОСОБА_15 вже володіли спірним нерухомим майном і мали право на визнання за ними права власності за набувальною давністю (ст. 291 ЦК). На час вселення позивачів у спірну квартиру інформації щодо співвласниці квартири у них не було. ОСОБА_6 певний час ще проживала в спірній квартирі разом з позивачами, говорила, що є її власницею, але документи, які б це підтвердили, позивачі не перевіряли. Зв`язку з ОСОБА_16 не підтримували, тому не знали, що вона померла в інтернаті. Дозволу на укладення договорів щодо отримання комунальних послуг у ОСОБА_17 не просили, бо не спілкувались. Про видачу Свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру він ( ОСОБА_4 ) дізнався коли брав Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Чому позивачі не шукали власницю, йму не відомо, як і те, в якому фізичному і психічному стані була ОСОБА_18 перед тим, як померла.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, суду пояснила, що ОСОБА_12 і сина ОСОБА_19 , який потребував догляду, бо його паралізувало, забрала до себе у с. Терни. ОСОБА_18 на той час вже півтора роки жила у неї (відповідача), бо була старенька. Всього вона прожила у неї з 2006 року по 2009 рік. Потім у неї самої ( ОСОБА_3 ) зовсім погіршилось здоров`я, її прооперували, і вона вже не могла доглядати за двома «лежачими», тому ОСОБА_18 погодилась, щоб їх з ОСОБА_19 відвезли в інтернат. Коли ОСОБА_6 померла, вона (відповідач) здійснила її поховання. До позивачів не зверталась, знала, що вони живуть у цій квартирі, але не зверталась, бо не до того було, піклувалась про двох інвалідів, син теж так і не видужав.

Позивачі мали її ( ОСОБА_3 ) телефон, могли з нею зв`язатись, бо вона телефонувала їх матері, з приводу оплати щоб вони платили за квартиру. Вони сказали показати їм документи, що вона власниця, показала, але позивачі платити не стали, а почали погрожувати. У поліцію вона не зверталася. Пропонують купити квартиру, але хочуть заплатити по цінам 2006 року без урахування ремонту, який вона (відповідач) не просила ОСОБА_15 робити.

Щодо вселення позивачів у спірну квартиру, то їй відомо, що перед опалювальним сезоном, ОСОБА_18 домовилась з матір`ю позивачів, щоб ОСОБА_15 пожили в її квартирі.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечила, суду пояснила, що позивачі вселились у спірну квартиру у 2007 році з дозволу власниці ОСОБА_6 . На той час спірної квартири належала ОСОБА_20 і ОСОБА_6 . У 2006 році ОСОБА_21 померла, ОСОБА_18 була її донькою і отримала у спадщину частини квартири матері і стала власницею всієї квартири. З 2009 року по день смерті ОСОБА_6 була підопічною Сумського пансіонату ветеранів війни і праці, тобто мала проблеми зі здоров`ям. Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 23.12.2022 встановлено факт, що ОСОБА_20 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 доводилась ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , рідною сестрою, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рідною тіткою по лінії батька. А також встановлено факт, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Суми, доводилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , двоюрідною сестрою по лінії батька.

З 2007 року позивачі знали, що є власники квартири, в якій вони проживали, але не хотіли їх шукати, тобто вели себе недобросовісно. Користувались квартирою безкоштовно, не платили за оренду. Відповідач в порядку реалізації права на спадщину отримала Свідоцтво.

Незаконність заволодіння позивачами спірною квартирою полягала у тому, що позивачі не отримали дозволу співвласника, (яка померла у 2006 році) на вселення.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

12 квітня 2023 року на спірну квартиру накладено арешт до набрання рішенням у даній справі законної сили (а.с.44).

12 квітня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.45).

05 червня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження (а.с.73).

28 липня 2023 року представником відповідача подано заяву про приєднання до матеріалів справи письмових доказів (а.с.79-82).

03 серпня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження (а.с.117).

05 вересня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Ситника С.М., закрито підготовче провадження і справа призначена до судового розгляду по суті (а.с.124).

Від третьої особи приватного нотаріуса Ситника С.М. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності (а.с.132).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

У свідоцтві про право власності на житло власниками квартири АДРЕСА_1 вказані ОСОБА_20 ч, та ОСОБА_6 ч (а.с.84).

Право власності на указане нерухоме майно було зареєстроване в установленому законом порядку, що вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно 21272974 від 15.12.2008(а.с.85).

Рішенням 36 сесії восьмого скликання Роменської міської ради від 26.08.2022 АДРЕСА_4 перейменовано на вулицю Рятувальників (а.с.104 111).

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_20 мати ОСОБА_6 (а.с.88).

ОСОБА_20 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.89).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що вбачається з копії свідоцтва про її смерть серії НОМЕР_2 від 17.05.2022 (а.с.90).

Позивачами до матеріалів справи долучені: Договір про надання послуг кабельного телебачення від 19.02.2010, укладений між ПП «Телерадіокомпанія РКТ-2» та ОСОБА_2 (а.с.9-10), Абонентну книжку ВАТ Роменське управління по експлуатації газового господарства, в якій прізвище споживача ОСОБА_2 , домашня адреса: АДРЕСА_2 розписка останнім про пуск газу у квартиру надана 19.02.2010 (а.с.11, 12).

07.02.2012 ОСОБА_23 замовлено вікно вартістю 1525 грн., додаткові матеріали до нього, загальна сума замовлення 1821 грн., адреса доставки: АДРЕСА_2 (а.с.16), долучено відповідну квитанцію (а.с.17).

З договору №54 купівлі-продажу від 01.10.2016 вбачається, що ФОП ОСОБА_24 та ОСОБА_2 уклали в указаний день договір, предметом якого є товар: металопластикові вікна, москітна сітка, відлив, підвіконник . Адреса покупця ОСОБА_2 в указаному договорі 4 пр. Маяковського, 24 (а.с.13).

До договору додані квитанції: до прибуткового касового ордера №260 від 07.03.2017 (підстава доплата за віконні блоки) в сумі 930 грн., до прибуткового касового ордера №255 від 28.01.2017 (підстава черговий внесок за віконні блоки) в сумі 1000 грн., до прибуткового касового ордера №225 від 01.10.2016 (підстава перший внесок за віконні блоки) в сумі 1000 гр., до прибуткового касового ордера №250 від 26.11.2016 (підстава другий внесок за віконні блоки) в сумі 1000 грн., до прибуткового касового ордера №267 від 25.03.2017 (підстава перший внесок за тканеві ролети) в сумі 400 грн., до прибуткового касового ордера №287 від 13.06.2017 (підстава доплата за тканеві ролети) в сумі 2345 грн., товарний чек №267 від 25.03.2017 за покупку тканевих ролетів в сумі 2745 грн. (а.с.14, 15).

Позивачами до позову долучена накладна №131 від 07.09.2018 щодо придбання вікна, прізвищ покупців в ній не зазначено (а.с.18).

Також до позову долучені товарні чеки на придбання меблів у 2016 році, дверей у 2009 році (а.с.19), будівельних матеріалів у 2011, 2012, 2016, 2017, 2018 роках (а.с.20, 21, 22, 23, 24).

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 23.12.2022 встановлено факт, що ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 доводилась ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , рідною сестрою, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рідною тіткою по лінії батька. А також встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Суми, доводилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , двоюрідною сестрою по лінії батька. Рішення набрало законної сили 02.02.2023 (а.с.100-103).

Згідно Інформаційної довідки з державно реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна , індексний номер 327630522 власницею квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.03.2023 є ОСОБА_3 (а.с.25).

Відповідач мала сина, ОСОБА_25 , який був інвалідом першої групи і ІНФОРМАЦІЯ_8 помер (а.с.91, 92, 93).

Свідок ОСОБА_26 суду пояснила, що позивач ОСОБА_2 її син, а ОСОБА_1 - невістка. Вона також проживає в будинку, де розташована спірна квартира. Ольгу Всеволодівну і її матір знала давно. Коли мати ОСОБА_10 померла, ОСОБА_27 фізично не могла себе обслуговувати. Вона (свідок) домовились з ОСОБА_6 , що її син з дружиною (позивачі) будуть жити в квартирі, до того часу, поки ОСОБА_18 повернеться у квартиру. Спочатку проживали десь тиждень всі разом. Потім ОСОБА_12 забрала ОСОБА_7 , яка приїхала і сказала, що забирає її до себе у с.Терни. Років два-три ОСОБА_18 проживала у ОСОБА_28 , а потім її відвезли в будинок для літніх людей. Вона (свідок) їздила провідувати ОСОБА_12 і до ОСОБА_28 , і разів 5, їздила в інтернат, що по АДРЕСА_5 . ОСОБА_6 жила в інтернаті на третьому поверсі. Останній раз була десь за рік до смерті ОСОБА_27 , 2020-2021 роках.

Про купівлю-продаж спірної квартири з ОСОБА_6 не розмовляли, але розповідала бабусі, що роблять ремонт у її квартирі. Робили ремонт для ОСОБА_27 , щоб вона жила у гарних умовах. Ремонт робили за те, що проживають у цій квартирі.

ОСОБА_18 не хотіла, щоб оформляли відносно неї опікунство. Вона сподівалась, що повернеться у свою квартиру в м. Ромни.

Чи були вимоги про повернення квартири до її (свідка) дітей, їй не відомо.

Про смерть ОСОБА_10 дізналась від ОСОБА_28 , вже після того як вона бабусю поховала.

Свідок ОСОБА_29 суду пояснила, що з 2009 року у будинку по АДРЕСА_6 вони орендували квартиру, а у 2015 році купили квартиру АДРЕСА_7 перевести її в нежитлове приміщення, для чого потрібен був дозвіл власників суміжних квартир, тому зверталась до ОСОБА_15 , що жили поряд з цією квартирою. Вони сказали, що не власники, а тільки проживають у квартирі з дозволу власниці ОСОБА_17 , яка в лікарні в м. Суми. Тому вона (свідок) і мама ОСОБА_30 , поїхали до власниці квартири у м. Суми. Її до власниці не пропустили, а тітку ОСОБА_31 впустили. Через 30-40 хвилин тітка ОСОБА_32 вийшла з підписом ОСОБА_6 на документах про надання дозволу. Гирманів знає з 2009 року, вони говорили, що в квартирі їм дозволила проживати власниця. На яких умовах - не пояснювали. Також бачила, як ОСОБА_15 в спірній квартирі робили ремонт .

Свідок ОСОБА_33 суду пояснив, що у 2013 2014 році робив ремонт у спірній квартирі і міжвіконний блок у кімнаті. Хто власник квартири не цікавився. Домовлявся з ОСОБА_34 , хто така ОСОБА_17 не знає.

Свідок ОСОБА_35 суду пояснила, що сусідка позивачів, живе на третьому поверсі, а позивачі - на другому. У спірній квартирі позивачі живуть вже років 20. Колись у цій квартирі проживали дві жінки, вона (свідок) з ними не спілкувалась, не знала їх. Відомо зі слів позивачів.

З досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склалися правовідносини з приводу визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за набувальною давністю.

Норми права, застосовані судом:

Завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 321 ЦК України установлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним на підставі статті 1301 ЦК України не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17 зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документа не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 зроблено висновок, що «у статті 1301 ЦК України як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування, - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, тощо».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначено, що «скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення».

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Мотиви суду.

Суд оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, дослідивши аргументи сторін по матеріалам справи, допитавши свідків, і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №359/8844/20, провадження №61-5539 св 23. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником (Висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 15.06.2023 у справі №359/8844/20, провадження №61-5539 св 23. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

Аналізуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що позивачі не можуть вважатися володільцями, які добросовісно заволоділи спірною квартирою, оскільки з моменту користування нею достеменно знали, хто є власником майна і не вживали заходів щодо укладення правочинів з власником щодо передачі їм права власності на спірну квартиру.

При заселенні у квартиру АДРЕСА_1 , власницею частини якої була ОСОБА_6 , позивачі мали намір винаймати житло. Після того, як власницю квартири через похилий вік, забрала до себе її двоюрідна сестра, яка є відповідачем у справі, позивачі оплачували житлово комунальні послуги, та провели в квартирі ремонт в рахунок сплати орендної плати за квартиру, про що зазначають особисто. Також про ремонт в рахунок оплати за найм квартири зазначила і свідок ОСОБА_26 . Остання пояснила і про те, що позивачі робили ремонт для ОСОБА_27 (власниці квартири), щоб вона жила у гарних умовах.

Тобто, в даному випадку існувала правова підстава користування спірною квартирою, а саме, домовленість між позивачами та власницею квартири про те, що вони проживатимуть в ній на умовах найму, та проведуть ремонт в рахунок оплати за проживання в квартирі, а підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір (усний, письмовий), що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не є підставою для набуття права власності на це майно.

Сам по собі факт користування позивачами спірною квартирою, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у них права власності за набувальною давністю. Так само, не може слугувати підставою для визнання за позивачами права власності на спірну квартиру за набувальною давністю факт відкритості користування ними названим вище майном, оскільки зазначене не підтверджує добросовісності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заволодіння нерухомим майном.

Таким чином, правові підстави для набуття позивачами права власності на майно за набувальною давністю згідно з положеннями статті 344 ЦК України відсутні, оскільки безтитульність та добросовісність як початковий елемент заволодіння спірною квартирою відсутні у цих правовідносинах.

За викладених обставин самі лише відкритість і безперервність користування спірною квартирою, що підтвердили всі допитані в судовому засіданні свідки та про що пояснили позивачі, не є достатніми підставами для набуття права власності на неї згідно з статтею 344 ЦК України.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, то аналіз статті 1301 ЦК України свідчить про те, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

За положеннями статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнане недійсним, якщо видане особі, яка не мала права на спадкування, а також в інших випадках, зокрема, якщо заповіт визнано недійсним, визнано відмову від спадщини недійсною тощо.

Судом встановлено, що відповідач є двоюрідною сестрою власниці спірної квартири, ОСОБА_6 , що підтверджується судовим рішенням (а.с.100-103), Свідоцтво про право на спадщину видане їй у встановленому законодавством порядку, оскільки вона мала право на спадкування після смерті ОСОБА_6 , порушень при видачі свідоцтва не встановлено, тому суд вважає, що вказане Свідоцтво про право на спадщину визнанню недійсним не підлягає.

Відповідно до ч.9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою суду від 12.04.2023 задоволено заяву позивачів про забезпечення позову і накладено арешт на спірну квартиру (а.с.44), який у зв`язку із відмовою в задоволенні позову підлягає скасуванню.

Також судом застосовані норми процесуального права, які регул юють порядок ухвалення рішення: ст. ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України.

С у д в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності за набувальною давністю, відмовити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 - після набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складання його повного тексту.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Третя особа: приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Ситник Сергій Михайлович, адреса: АДРЕСА_10 .

Повний текст рішення суду складено 05.11.2024.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова