Номер провадження: 22-ц/813/5660/24
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицький В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Шаповал Руслан Юрійович

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «УЛФ-ФІНАН С» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

04 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Р.Ю. звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», третя особа ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності до договору лізингу та застосування наслідків недійсності до договору поруки та заявив клопотання про поновлення строку для його подання, в обґрунтування якого зазначив, що сторона позивача за зустрічною позовною заявою вступила у справу лише 22.01.2024 року, представник позивача за зустрічною позовною заявою отримав копії документів лише 16.02.2024 року. Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що у період встановленого судом процесуального строку у м. Одесі внаслідок російської військової агресії пролунало велика кількість повітряних тривог, що в сукупності суттєво вплинуло на процедуру та час підготовки цього позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року відмовлено у поновленні строку для подання зустрічного позову. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», третя особа ОСОБА_2 , про застосування наслідків нікчемності до договору лізингу та застосування наслідків недійсності до договору поруки залишено без розгляду.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись обставини, яким обґрунтовано клопотання про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви, порушення судом норм процесуального права просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року, прийняти зустрічну позовну заяву та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги ст.ст. 193, 194 ЦПК України, при цьому послався на нерелевантну практику Верховного Суду, що призвело до непропорційного обмеження прав ОСОБА_1 .

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 та його представник адвокат - Шаповалов Р.Ю. не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача адвоката - Гончарова Д.О. та представника відповідачки ОСОБА_2 , адвоката - Коваленко К.О. щодо доводів та вимог вказаної вище апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду не у повній мірі відповідає вказаним вимогам, виходячи з такого.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд виходив з того, що відлік строку на подання відзиву на позовну заяву та, відповідно, подання зустрічної позовної заяви пов`язується з постановленням ухвали про відкриття провадження в справі, а не зі зміною підстав позову, збільшення чи зменшенням позовних вимог, при цьому відповідач у зустрічному позові не навів причин, що унеможливлювали б подання зустрічного позову у встановлений судом строк.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення пропущеного ОСОБА_1 строку на подання зустрічної позовної заяви, проте виснує про безпідставність залишення судом вказаного вище зустрічного позову без розгляду, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, у провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від від 02.10.2023 року відкрито провадження у справі, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, протягом якого відповідач має право подати відзив на позовну заяву, з урахуванням вимог статті 178 ЦПК України. Копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Копію вказаної вище ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2023, позовну заяву ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання (т.1 а.с.48) та отримано відповідачем 11 жовтня 2023 року (т.1 а.с.61).

04 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов Р.Ю. звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», третя особа ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності до договору лізингу та застосування наслідків недійсності до договору поруки та заявив клопотання про поновлення строку для його подання, в обґрунтування якого зазначив, що сторона позивача за зустрічною позовною заявою вступила у справу лише 22.01.2024 року, представник позивача за зустрічною позовною заявою отримав копії документів лише 16.02.2024 року, а також, що у період встановленого судом процесуального строку у м. Одесі внаслідок російської військової агресії пролунало велика кількість повітряних тривог, що в сукупності суттєво вплинуло на процедуру та час підготовки цього позову.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Учасники справи зобов`язанні виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пунктом 6 частини другої статті 43 ЦПК України).

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Частиною сьомою статті 178 ЦПК України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Згідно з частиною першою статті 191 ЦПК України передбачено, що відзив подається у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

З огляду на наведене та зважаючи на те, що визначений судом першої інстанції строк на подання відзиву на позов сплив 18 жовтня 2023 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зустрічний позов ОСОБА_1 подано 04 березня 2024 року поза межами, визначеного ст.ст. 178, 193 ЦПК України строку.

При цьому, колегія суддів відхиляє, як помилкові та такі, що ґрунтуються на суб`єктивному та хибному тлумачення скаржником норм процесуального закону, доводи апеляційної скарги про те, що відлік строку на подання відповідачем строку зустрічного позову необхідно обраховувати від дати зміни первісним позивачем підстав позову, збільшення або зменшення позовних вимог.

Також безпідставними є зауваження скаржника про застосування судом першої інстанції нерелевантної практики Верховного Суду. Так, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі N 233/2021/19 (провадження N 14-166цс20) зазначила, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності необхідно насамперед визначити, які правовідносини є спірними, а тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 389 (пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України) та пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України (пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України; пункту 5 частини першої статті 339 КАС України) таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

При цьому, відмінності у предметній юрисдикції у справі, що перебуває на судовому розгляді та справі, у якій Верховним Судом викладено релевантній, відносно до змісту спірних правовідносин, висновок щодо застосування відповідних норм права, не є підставою, що унеможливлює врахування судом останнього.

Дійсно, у справі № 910/16837/18, на відміну від цієї справи, заявник не подавав до суду заяви про поновлення строку на подання зустрічного позову, проте, як слушно зауважено судом першої інстанції, хоча прохальна частина зустрічного позову і містить клопотання про поновлення строку на його подання, проте наведені у зустрічному позові підстави пропуску ОСОБА_1 визначеного ст.ст. 178, 193 ЦПК України строку не є поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і, які не залежали від волі та поведінки особи, причин.

Отже вступ представника відповідача у справу лише 22.01.2024 року, зважаючи на отримання ОСОБА_1 копії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2023 року та позовної заяви ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» 11 жовтня 2023 року не є об`єктивною обставиною, яка унеможливила дотримання ОСОБА_1 строку, визначеного ст.ст. 178, 193 ЦПК України, що не залежала від його волі та поведінки особи, причин.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що згідно ордеру про надання правової допомоги №1258194 від 01 листопада 2023 року, що міститься у матеріалах справи, у цей же день між ОСОБА_1 та адвокатом Чепелєвим О.І. було укладено договір про надання правової допомоги (т.1 а.с.68), припинення надання послуг за яким відбулось 27.11.2023 року через неоплату послуг (т.1 а.с.94).

Погоджується апеляційний суд і з висновком суду першої інстанції щодо відхилення посилань відповідача на військову агресію рф, внаслідок якої "пролунало велика кількість повітряних тривог, що в сукупності суттєво вплинуло на процедуру та час підготовки цього позову", оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні, який є загальновідомим, не може бути достатньою підставою як для поновлення строку на апеляційне оскарження так і для визнання вказаної обставини непереборною.

Водночас, колегія суддів вважає слушними зауваження скаржника про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, оскаржуваною ухвалою, суд першої інстанції визнав неповажними причини пропуску відповідачем строку на подання зустрічного позову, а відтак встановив його невідповідність вимогам частин першої та другої статті 193 ЦПК України, проте, в супереч вимогам ст. 194 цього Кодексу залишив зустрічний позов без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року і ухвалення нового судового рішення про повернення заявнику зустрічного позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС», третя особа ОСОБА_2 , про застосування наслідків нікчемності до договору лізингу та застосування наслідків недійсності до договору поруки.

Керуючись ст. ст. 194, 367, 374,376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 , пред`явлений до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС», третя особа ОСОБА_2 , про застосування наслідків нікчемності до договору лізингу та застосування наслідків недійсності до договору поруки повернути заявнику.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова