СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 185/10900/23

пр. № 2/759/3114/24

13 листопада 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вінцковської О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування у розмірі 5 899,84 грн, судові витрати у розмірі - 1 720,50 грн та судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 в 2010 -2011 роках проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Згідно постанови Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2010 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В зв`язку з тим, що в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль "МАZDA 6SDN" з державним номерним знаком НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . МТСБУ здійснило виплату відшкодування ОСОБА_2 МТСБУ звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування до військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовцем якої був ОСОБА_1 , про стягнення 1 720,50 грн. судового збору та 5 899,84 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Господарського суду Київської області від 20.08.2013 року позов задоволений повністю. Військова частина на підставі рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2013 року та судового наказу від 13.09.2013 року виплатила на користь МТСБУ суму 5 899,84 грн та 1 720,50 грн витрат по сплаті судового збору.

Військовою частиною відшкодовано шкоду завдану колишнім військовослужбовцем ОСОБА_1 , яка виникла через адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП та до Військової частини НОМЕР_1 у порядку регресу перейшло право вимоги на отримання компенсації матеріальної шкоди, у зв`язку з чим звернулись до суду з вказаним позовом.

Процесуальні дії

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської обл. позовну заяву направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва (а.с. 39-41).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2024 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. та 09.04.2024 року справу передано судді (а.с. 60-61).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 64).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2024 року постановлено виклик ОСОБА_1 в судове засідання здійснювати через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 73-74).

Представник позивача ОСОБА_3 направила до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

ОСОБА_1 відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації та офіційним оголошенням на сайті судової влади, причини неявки суду невідомі. За останнім відомим зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками та повістки, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 68).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.

Суд, керуючись вимогами ст.ст.130, 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що постановою Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2010 року передано матеріали відносно ОСОБА_1 про правопорушення за ст.124 КУпАП командиру військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності (а.с. 8).

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.08.2013 року стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ 5 899,84 грн - збитків (витрат зі сплати страхового відшкодування), 1 720,50 грн витрат по сплаті судового збору (а.с. 9-13).

13.09.2013 року на виконання рішення Господарського суду Київської області від 20.08.2013 року, яке набрало законної сили 10.09.2013 року видано наказ яким стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ 5 899,84 грн - збитків (витрат зі сплати страхового відшкодування), 1 720,50 грн витрат по сплаті судового збору (а.с. 14).

На адресу Військової частини НОМЕР_1 надійшов лист від Васильківського управління Державної казначейської служби України Київської області від 18.01.2021 року № 04-10/29 про безспірне списання коштів з рахунків боржника (а.с. 15).

Згідно платіжного дорученя № 1 від 25.02.2021 року та виписці за 26.02.2021 року встановлено списання з рахунку Військової частини НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 7 620,34 грн (а.с. 17-23).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2статті 1187 ЦК України).

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1статті 1172 ЦК).

Тлумачення частини 1статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17, від 21.08.2020 у справі № 905/1391/19.

Згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Предметом розгляду у цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу, тобто вирішення приватноправових відносин.

Відповідно до частини 5 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» особа у разі завдання з її вини шкоди третім особам, яку відшкодовано відповідно до закону військовою частиною, установою, організацією, закладом, відшкодовує військовій частині, установі, організації, закладу завдану шкоду в порядку, передбаченому цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про від відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди.

Підставою даної позовної заяви є заподіяння відповідачем шкоди третій особі - власнику транспортного засобу, який було пошкоджено внаслідок вчинення відповідачем винних протиправних дій. Оскільки Військова частина НОМЕР_1 виконало обов`язок відповідача перед третіми особами щодо відшкодування заподіяної шкоди на підставі норм ЦК України, позивач отримав право зворотної вимоги щодо такого відшкодування в тому самому обсязі, в якому таке право має особа, безпосередньо якій таку шкоду було завдано.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що відповідач під час вчинення правопорушення проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 , виконував службові обов`язки, згодом був визнаний винним у вчиненні вказаного правопорушення; встановивши, що право зворотної вимоги (регресу) виникло у позивача з моменту виконання позивачем зобов`язання щодо відшкодування шкоди, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач має обов`язок сплатити на користь позивача 7 620,34 грн, тобто розмір фактично виплаченого відшкодування майнового збитку та судовий збір, який стягнутий з Військової частини НОМЕР_1 у справі № 911/2883/13.

Розподіл судових витрат

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 2 684,00 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81,141, 206, 259, 263, 265, 268, 280 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 5 899, 84 грн та судові витрати у розмірі 1 720,50 грн, а всього 7 620 (сім тисяч шістсот двадцять) гривень 34 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

За письмовою заявою відповідача, поданою до суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення, заочне рішення може бути переглянуто.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 18.11.2024.

Суддя Ю.О. Твердохліб