_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/4582/24
Провадження № 2/947/2105/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тіщенка О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності, суд -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси із позовом до Одеської міської ради, в якому просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із її матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , у порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі заповіту від 27.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Образцовою Т.А. зареєстрованому в реєстрі за № 1331. В обґрунтування позову зазначено, що мати дуже хворіла та потребувала постійного догляду та лікування, тому вона постійно проживала з матір`ю та доглядала за нею по час відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 та після її смерті залишилась спадщина за заповітом у вигляді квартири АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на права власності.

23.11.2021 року позивачем було подано до Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) Міністерства юстиції України заяву про прийняття спадщини за заповітом. На підставі вказаної заяви було відкрито спадкову справу за № 1330/2021.

08.02.2022 року постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори Пінігіною Т.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що неможливо встановити факт своєчасного прийняття спадщини, оскільки позивач та її мати були зареєстровані за різними адресами, тому було рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2024 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 16.02.2024 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кириленко А.В. до судового засідання не з`явились, через канцелярію суду надали заяву, якою позовні вимоги підтримали, просили задовольнити та справу розглянути за їх відсутністю.

Представник відповідача Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, що вбачається із довідки про отримання сповіщення в електронному вигляді, поважності причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд зауважує, що перешкодою для розгляду справи є не відсутність учасників процесу, а відсутність належних та допустимих доказів для розгляду справи, та у зв`язку з цим, неможливість суду встановити обставини справи та надати їм правову оцінку, проте в даному випадку докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні, яке відбулось 18.10.2024 року пояснення позивача та її представника, а також свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Суд звертає увагу на те, що згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Судом встановлено, що у червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м.Одеси у порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.11.2022 року по справі № 947/13521/22 у задоволенні заяви було відмовлено, проте постановою Одеського апеляційного суду від 14.11.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, та роз`яснено про необхідність залучення до участі у справі органу місцевого самоврядування та звернення до суду в порядку позовного провадження./а.с.27/

Враховуючи вказану постанову апеляційного суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на квартиру.

У судовому засіданні встановлено, щ ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса), актовий запис № 993./а.с.11/

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 батьками ОСОБА_5 є батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_2 ./а.с.9

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_5 після укладення шлюбу 22.04.1989 року з ОСОБА_7 присвоєно дружині прізвище « ОСОБА_8 ». Проте, 17.08.1999 року шлюб було розірвано./а.с.10/.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 25.10.2006 року, серії НОМЕР_4 , виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради./а.с.156/.

Відповідно до заповіту від 27 травня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Образцовою Т.А., зареєстровано в реєстрі за № 1331, ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати її, та на що вона за законом матиме право, заповідає своєї доньці ОСОБА_1 /а.с.8/

08.02.2022 року постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори Пінігіною Т.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що неможливо встановити факт своєчасного прийняття спадщини, оскільки позивач та її мати були зареєстровані за різними адресами, тому було рекомендовано звернутись до суду./а.с.12/

У разі відмови нотаріусом особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він

не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Представником позивача пояснено, що ОСОБА_1 з 2019 року постійно проживала разом з матір`ю та здійснювала за нею догляд та піклування, оскільки ОСОБА_2 мала онкологічне захворювання рак серединного відділу гортані, знаходилась у лежачому стані, не могла самостійно доглядати за собою, потребувала постійного догляду та піклування. На підтвердження вказаних фактів до позову було надано численні медичні виписки із медичних карток щодо стану здоров`я матері позивача/а.с.13-20/.

Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжує проживати у вказаній квартирі, утримує квартиру шляхом сплати комунальних платежів, що підтверджується копіями квитанцій./а.с.50-125/. Також, в матеріалах справи є заява від сусідів від 13.06.2022 року, яка засвідчена ЖБК «Вимпел 20», які підтверджують факт постійного проживання з 2019 року позивача разом з матір`ю у кв. АДРЕСА_2 ./а.с.21/.

Також, факт постійного проживання у кв. АДРЕСА_2 у зв`язку із необхідністю постійного догляду за матір`ю підтвердили у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

За умовами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46цього Кодексу).

Згідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За умовами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із ч. 1ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини.

Встановлення в судовому порядку факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аналізуючи зібрані по справі докази, копію спадкової справи № 1330/2021 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 , з якої вбачається, що ОСОБА_1 , є єдиним спадкоємцем після смерті матері, яка звернулась з заявою до нотаріальної контори, інші спадкоємці відсутні, тому суд вважає можливим встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час відкриття спадщини./а.с.135/

Щодо вимоги позивача про визнання права власності за заповітом, суд зазначає наступне.

Для оформлення спадкових прав в Україні діє система органів нотаріату, які є належними суб`єктами надання послуг з оформлення громадянами спадкових прав.

Відповідно до вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою ст.1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Водночас, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі через необхідність в судовому порядку доводити факт постійного проживання зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини.

При цьому,у разі встановлення судом такого факту позивач буде вважатися такою, що прийняла спадщину.

Враховуючи, що суд при розгляді цієї справи встановив, що спадкоємець ОСОБА_1 постійно проживала разом з спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини, тому відповідно до вимог ст.1268 ЦК України, вважається такою, що автоматично прийняла спадщину, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання права власності на квартиру.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку, проте перешкод позивачу оформлення спадщини у нотаріальному порядку суд не вбачає.

Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають у даному випадку нотаріальні органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст.18 ЦПК України рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності не підлягають задоволенню.

Оскільки відсутні вимоги про відшкодування судових витрат, витрати по сплаті судового збору на кориться позивача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 29, 1221, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 263-265, 315-319, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 09.12.2024 року.

Суддя М. В. Гниличенко