Справа №442/940/24
Провадження №2/442/469/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кучаковського Ю.С.,

за участю секретаря судового засідання Михавко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3

від відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_4

в с т а н о в и в :

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить на підстав ст.ст. 213, 509, 545, 637, 640, 1046, 1047, 1049, ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на його користь за договором позики від 19.08.2022 основний борг в сумі 10 000 доларів США, за договором позики від 19.09.2022 основний борг в сумі 15 000 доларів США, за договором позики від 05.01.2023 основний борг в сумі 30 000 доларів США, за договором позики від 01.03.2023 основний борг в сумі 19 300 доларів США, а всього стягнути грошових коштів на загальну суму 74 300 доларів США, а також понесені судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 27 000 грн та сплачений судовий збір у розмірі 15 140 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач ОСОБА_2 являється хресним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина позивача ОСОБА_1 . До цього часу, а саме з червня 2022 року, позивач ОСОБА_1 підтримував із відповідачем ОСОБА_2 дружні стосунки, які базувались на довір?ї. Відповідач ОСОБА_2 у серпні 2022 року вперше попросив позичити йому гроші для власних потреб, запевнивши, що через місяць їх обов?язково поверне з виплатою 20% відсотків від суми позики. Враховуючи викладене, зазначає, що ОСОБА_1 був переконаний, що відповідач взяті на себе зобов?язання виконає вчасно і в повному обсязі. Грошові кошти були в розпорядженні ОСОБА_1 і являлись його особистим майном, були одержані внаслідок продажу нерухомого майна згідно Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 19.03.2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваль О.М. (реєстраційний № 321). На підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_2 власноручно склав письмову розписку від 19.08.2022, яка являється незаперечним доказом передання позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошової суми 10 000 доларів США саме на умовах договору позики. Вказує, що з розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_2 . ОСОБА_1 вказаної суми грошових коштів останній повертає ОСОБА_2 вказану розписку. При цьому, ОСОБА_2 до 19.09.2022 виплатив ОСОБА_1 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 10 000 доларів США. Натомість, вказує, що ОСОБА_2 попросив ОСОБА_1 позичити йому ще 15 000 доларів США до 20.10.2022 також на умовах сплати 20% відсотків від суми позики за користування коштами ОСОБА_1 уже на загальну суму 25 000 доларів США. ОСОБА_1 погодився, оскільки ОСОБА_2 вчасно виплатив відсотки за користування його коштами, а сам він ці кошти не використовував для одержання прибутку. На підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_2 власноручно склав письмову розписку від 19.09.2022, про передання позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошової суми 15 000 доларів США саме на умовах договору позики. Вказує, що із розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_2 . ОСОБА_1 вказаної суми грошових коштів, останній повертає ОСОБА_2 вказану розписку. При цьому, вказує, що ОСОБА_2 до 20.10.2022 виплатив ОСОБА_1 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 15 000 доларів США, а загалом в сумі 25 000 доларів США. Натомість, зазначає, що ОСОБА_2 попросив ОСОБА_1 позичити йому ще 30 000 доларів США до 05.03.2023 також на умовах сплати, але уже 30% відсотків від суми позики за користування коштами ОСОБА_1 , уже на загальну суму 55 000 доларів США. ОСОБА_1 погодився, оскільки ОСОБА_2 вчасно виплатив відсотки за користування його коштами, а сам він ці кошти не використовував для одержання прибутку. Вказує, що на підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_2 власноручно склав письмову розписку від 05.01.2023, яка являється незаперечним доказом передання позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошової суми 30 000 доларів США саме на умовах договору позики. Із розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_2 ОСОБА_1 вказаної суми грошових коштів останній повертає ОСОБА_2 вказану розписку. При цьому, зазначає, що ОСОБА_2 до 01.03.2023 виплатив ОСОБА_1 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 30 000 доларів США, а загалом в сумі 55 000 доларів США. Натомість, ОСОБА_6 попросив ОСОБА_1 позичити йому ще 19 300 доларів США до 01.07.2023 також на умовах сплати уже 50% відсотків від прибутку, одержаного ОСОБА_6 за результатом користування позиченими коштами, уже на загальну суму 74 300 доларів США. Зазначає, що ОСОБА_1 погодився, оскільки ОСОБА_2 вчасно виплатив відсотки за користування його коштами, а сам він ці кошти не використовував для одержання прибутку. На підтвердження укладення договору позики (в усній формі) відповідач ОСОБА_2 власноручно склав письмову розписку від 01.03.2023, яка являється незаперечним доказом передання позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 грошової суми 19 300 доларів США саме на умовах договору позики. Із розписки вбачається, що після повернення позичальником ОСОБА_7 ОСОБА_1 вказаної суми грошових коштів останній повертає ОСОБА_2 вказану розписку. При цьому, вказує, що ОСОБА_2 до 01.07.2023 виплатив ОСОБА_1 відсотки за користування позикою в повному обсязі, проте не повернув самої позики в сумі 19 300 доларів США, а загалом в сумі 74 300 доларів США, що по курсу НБУ станом на 19.12.2023 становить 2 763 395, 32 грн. З початку грудня 2023 року ОСОБА_2 перестав платити відсотки за користування кредитом та в подальшому почав уникати зустрічей, не відповідав на телефонні дзвінки, а також подав заяви в поліцію, які містять негативні та недостовірні відомості про те, що ОСОБА_1 , нібито, вживає наркотики, погрожує йому розправою і т.п. 19.01.2024 позивач скерував на відому йому поштову адресу відповідача претензію, у якій вимагав від відповідача в добровільному порядку до 26 січня 2024 року повернути йому за договором позики від 19 серпня 2022 року основний борг в сумі 10 000 доларів США, за договором позики від 19 вересня 2022 року основний борг в сумі 15 000 доларів США, за договором позики від 05 січня 2023 року основний борг в сумі 30 000 доларів США, за договором позики від 01 березня 2023 року основний борг в сумі 19 300 доларів США, а всього грошових коштів на загальну суму 74 300 доларів США. Проте, зазначає, що відповідач претензію проігнорував. Тобто, наголошує, що позивач намагався в позасудовому порядку вирішити даний спір, а відповідач свідомо ухиляється від повернення позики в повній сумі. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити.

Відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив. Вказав, що справді позивач є його кумом, стосунки з яким раніше базувались на довірі та дружбі. 3 2022 року вони почали вести з ним спільні бізнес-проекти, в яких він брав участь, надаючи кошти в позику під розписки. Зазначає, що грошові кошти, отримані ним від ОСОБА_1 , було повернуто йому в повному обсязі. Після кожного повернення коштів (кошти повертались завчасно та з виплатою всіх відсотків), позивач повертав розписки йому, які зберігались в бардачку автомобіля. Враховуючи дружні на той час стосунки з позивачем, він неодноразово зичив автомобіль позивачу для використання у його власних цілях. Після виникнення між ними конфлікту та отримання погроз від позивача щодо розписок, він перевірив автомобіль і розписок в бардачку автомобіля не виявив, вважає що такі розписки були викрадені ОСОБА_1 . Також вказує, що нелогічною є позиція ОСОБА_1 , який регулярно продовжував надавати суттєві суми коштів в позику, незважаючи на те, що, як він вважає, кошти за розписками відповідач йому, нібито, не повертав. Вказує, що влітку 2023 року припинив партнерські, бізнесові та дружні взаємовідносини з позивачем, що викликало в ОСОБА_1 необґрунтовану агресію, несприйняття та висловлення ним реальних погроз фізичної розправи, а також погрозами, нібито, розписками щодо позики грошових коштів, які, нібито, йому не було повернуто. Вказує, що шляхом довгих перемовин з позивачем вони домовились про підписання останнім відступного на скасування будь-яких боргових зобов`язань. 28.11.2023 ОСОБА_1 була підписана розписка, якою підтверджується, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань кошти у розмірі 5000 доларів США. Своїм підписом підтвердив виконання, ОСОБА_2 грошових зобов`язань перед ним. А тому, вказує, що зобов`язання, що виникли між ним та позивачем було припинено шляхом повернення грошових коштів, отриманих за розписками; вказує, що долучені позивачем розписки є підробками (видані ним розписки ОСОБА_1 йому повернув, в подальшому такі розписки зникли); будь-які його боргові зобов`язання перед позивачем, що виникли до 28.11.2023 були припинені шляхом отримання позивачем від нього відступного.

Окрім того, представник позивача 17.04.2024 подав до суду клопотання про збільшення розміру позовних вимог, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму богу, яка станом на 16.04.2024 становить 81 423,75 доларів США, з яких: 78 763,80 доларів США сума боргу з урахуванням індексу інфляції, 2 659,95 доларів США 3% річних від простроченої суми.

У поданих письмових поясненнях представник відповідача знову вказав, що зобов`язання, що виникли між відповідачем та позивачем були припинені шляхом повернення відповідачем грошових коштів, отриманих за розписками, також для врегулювання конфлікту з позивачем щодо, нібито, неповернення коштів за розписками 28.11.2023 відповідач додатково передав позивачу 5 000 доларів США відступне на припинення будь-яких боргових зобов`язань відповідача (включно з надуманими боргами, за, нібито, розписками, що долучені до позовної заяви). При цьому, вказує, що відповідач отримав від позивача відповідну розписку, яка зафіксувала досягнення згоди сторін щодо припинення зобов`язань відступним, у ній узгоджено розмір відступного та засвідчено факт добровільної передачі відповідачем та добровільного прийняття позивачем такого відступного на припинення усіх можливих боргових зобов`язань відповідача перед позивачем. Відтак, наголошує, що будь-які боргові зобов`язання відповідача перед позивачем, що виникли до 28 листопада 2023 року, були припинені шляхом отримання позивачем від відповідача відступного. Також зазначає, що навіть у разі якщо б заборгованість перед позивачем за договором позики існувала, враховуючи пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та те, що станом на день виникнення зобов`язань і до сьогодні в Україні триває правовий режим воєнного стану, правові наслідки, визначені п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України поширюються на договір позики та прострочення за таким договором, тому заявлені позивачем 3% річних та інфляційні втрати стягненню з відповідача не підлягають. До того ж, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає, що додатково свідчить про необґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат.

14.05.2024 представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказав, що такий є необґрунтований, надуманий, суперечливий, а твердження не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що твердження відповідача спочатку про викрадення оригіналів розписок, а після цього про те, що вони, нібито, підроблені, є суперечливими. При цьому, стороною відповідача не заявлено клопотання про призначення судової експертизи на предмет того підроблені розписки чи ні, а також не надано будь-яких доказів про повернення ОСОБА_1 відповідачу вказаних розписок, на бланках яких відсутні будь-які власноручні записи ОСОБА_1 про погашення боргу. Також вказує, що такими ж голослівними, надуманими і недостовірними є твердження позивача про ведення ОСОБА_2 разом із ОСОБА_1 спільних бізнес-проектів. Вказує, що в даному конкретному випадку правові відносини позивача і відповідача носили виключно характер позики грошових коштів, про що однозначно свідчить зміст розписок. які є предметом позову. В той самий час між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з грудня 2023 року мають місце неприязні стосунки, що пов`язано, окрім факту ухилення ОСОБА_2 від грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 , на даний час триває досудове розслідування у рамках кримінального провадження № 0000001 віл 04.01.2024 за ч. 3 ст. 289 КК України за заявою ОСОБА_1 транспортним засобом, належним ОСОБА_1 . Щодо тверджень відповідача ОСОБА_2 про припинення боргових зобов`язань перед ОСОБА_1 шляхом отримання останнім відступного, що підтверджується розпискою від 28.11.2023, вказує, що дана розписка не може стосуватись правових відносин відступного, оскільки не містить конкретної інформації про предмет боргових зобов`язань, які підлягають погашенню та в цілому не відповідає нормам матеріального права в даній галузі. Вказує, що відступне має бути оформлене договором, в якому вказуються розмір відступного, порядок та строк його надання. Вказує, що оскільки договір про передачу відступного між сторонами не укладався, факт припинення зобов`язання за договірними відносинами позики відсутній. Вказує, що розписка не може розцінюватись як договір передання відступного, так як вартість речей у розписці не оцінюється, строки та умови передання не встановлюються. в даному конкретному випадку між сторонами не існувало правових відносин відступного. Вказує, що насправді 28.11.2023 ОСОБА_1 одержав від ОСОБА_2 5 000 доларів США в погашення заборгованості згідно розписки ОСОБА_2 від 27.08.2022, після чого повернув ОСОБА_2 оригінал зазначеної розписки та залишив собі копію розписки. При цьому, коли ОСОБА_1 підписував приєднану до відзиву розписку від 23.11.2023, то через брак часу (сам попросив ОСОБА_2 виготовити її в друкованій формі, оскільки не мав часу писати весь текст власноручно) її не читав і рахував, що це розписка про одержання ним від ОСОБА_2 позиченої суми коштів згідно розписки ОСОБА_2 від 27.08.2022, включаючи відсотки та компенсацію за заподіяну моральну шкоду внаслідок несвоєчасного повернення коштів.

У поданих запереченнях на відповідь на відзив 11.06.2024 представник відповідача зазначив, що припущення відповідача щодо можливого підроблення або неправомірного заволодіння розписками не є безпідставними чи суперечливими із-за виникнення конфліктної ситуації між позивачем та відповідачем, подачу разом з позовом до суду документів, які, нібито, є написаними відповідачем розписками, у відповідача виникли підозри щодо неправомірного заволодіння розписками, які належать відповідачу. При цьому, відповідач не стверджує про те, що було встановлено факт неправомірного заволодіння такими розписками, більше того, зазначає, що станом на сьогодні відповідач не може встановити чи являються документи, які долучив позивач до позовної заяви, написаними відповідачем розписками, які зникли у останнього, чи підробкою. Вказує, що долучення заяви про вчинення кримінального правопорушення щодо, нібито, незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_2 , а також витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо відкриття кримінального провадження не має жодного значення для розгляду справи чи ухвалення судового рішення, такі документи не можуть підтвердити чи спростувати обставини, які підлягають встановленню в межах цієї судової справи. Вказує, що для врегулювання конфлікту з позивачем щодо нібито неповернення коштів за розписками, 28 листопада 2023 року відповідач додатково передав позивачу 5 000 доларів США відступне на виконання його існуючих боргових зобов`язань. При цьому, вказує, що відповідач отримав від позивача відповідну розписку, підписання якої, як випливає зі змісту відповіді на відзив, позивач не заперечує. Вказує, що необґрунтованим є твердження позивача щодо того, що розписка не може розцінюватись як договір передання відступного, так як вартість речей у розписці не оцінюється, строки та умови передання не встановлюються. Вказує, що отримана відповідачем від позивача розписка чітко зафіксувала досягнення згоди сторін щодо припинення існуючих зобов`язань відступним, у ній узгоджено розмір відступного та засвідчено факт добровільної передачі відповідачем та добровільного прийняття позивачем такого відступного на припинення усіх можливих боргових зобов`язань відповідача перед позивачем. Оскільки розмір відступного встановлюється сторонами, він не обов`язково повинен співпадати з розміром виконання за зобов`язанням. Крім того, відповідач наголошує, що 28.11.2023 кошти в сумі 5 000 доларів були передані позивачу саме як відступне, а не згідно документа, долученого останнім до відповіді на відзив. Вказує, що не варті уваги аргументи про те, що позивач через брак часу розписку не читав і рахував, що це є розпискою про одержання ним від ОСОБА_2 позиченої суми коштів згідно розписки від 27.08.2022, включаючи відсотки та компенсацію за заподіяну моральну шкоду внаслідок несвоєчасного повернення коштів. Презюмуючи, що позивач усвідомлює значення своїх дій, якщо останній вважав, що кошти повертаються йому саме за розпискою від 27.08.2022, крім повернення розписки боржнику, вчиняти таких дій як підписання відступного на виконання існуючих боргових зобов`язань відповідача позивач не міг. До того ж, зазначає, що така розписка викликає обґрунтовані сумніви у її достовірності. Так, цей документ містить кілька різних дат її підписання 27 липня 2022 року„ та „27 серпня 2022 року, при чому, датою повернення таких коштів зазначено „ ІНФОРМАЦІЯ_2 . Водночас, такий документ містить незрозумілі виправлення. Так, у графі, де передбачено розмір відсотків від суми позики містяться закреслення. За цією розпискою нібито було передано відповідачу в борг грошові кошти в сумі 3 800 дол. Навіть враховуючи відсоток, який вказано під закресленнями (20%) загальна сума коштів, яка мала бути повернена склала б 4 560 доларів. При цьому, жодних підстав вважати, що передані позивачу кошти є компенсацією за заподіяну шкоду внаслідок несвоєчасного повернення коштів не існує. Відтак, наголошує, що будь-які боргові зобов`язання відповідача перед позивачем, що виникли до 28 листопада 2023 року, були припинені шляхом отримання позивачем від відповідача відступного.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив такий задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушенням вважається такий стан суб?єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб?єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов?язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Здійснюючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа повинна вказати суб?єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов?язаний надати об?єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 678/326/17.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до розписки від 19.08.2022 ОСОБА_2 одержав в борг 19.08.2022 від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 19.09.2022 з виплатою 20 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 цю розписку (а.с.15).

Відповідно до розписки від 19.09.2022 ОСОБА_2 одержав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15 000 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 19.09.2022. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 20.10.2022 з виплатою 20 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 цю розписку (а.с. 16).

Відповідно до розписки від 05.01.2023 ОСОБА_2 одержав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 000 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 05.01.2023. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 05.03.2023 з виплатою 30 відсотків від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_1 повертає ОСОБА_2 цю розписку (а.с. 17).

Відповідно до розписки від 01.03.2023 ОСОБА_2 одержав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19 300 доларів США згідно укладеного між ними договору позики від 01.03.2023. Зобов`язується повернути отримані кошти у повному обсязі до 01.07.2023 з виплатою відсотків від прибутку, який розподіляється порівну між сторонами від суми позики. Після повернення грошових коштів та виплати нарахованих відсотків, ОСОБА_1 повертає ОСОБА_2 цю розписку (а.с. 18).

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 600 ЦК України зобов`язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Згідно з розпискою від 28.11.2023 ОСОБА_1 підтверджує, що отримав від ОСОБА_2 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США. Своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_2 грошових зобов`язань перед ним. Нижче міститься примітка: кошти отримав 5 000 $ (а.с. 84).

Визначення боргового зобов`язання міститься в п. 12-1 ст. 2 Бюджетного кодексу України, де воно визначено як зобов`язання позичальника перед кредитором за кредитом (позикою), що виникло внаслідок розміщення (емісії) боргових цінних паперів та/або укладання кредитних договорів.

Судом встановлено, що станом на дату написання даної розписки 28.11.2023 перед ОСОБА_1 існували боргові зобов`язання ОСОБА_2 за договорами позики від 19.08.2022 (10 000 доларів США), від 27.08.2022 (3 800 доларів США), від 19.09.2022 (15 000 доларів США), від 05.01.2023 (30 000 доларів США), від 01.03.2023 (19 300 доларів США), строк виконання яких настав.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин про відступне має вчинятися з дотриманням правил про форму правочинів. Договір про відступне є укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості з усіх істотних умов. Такими умовами, зокрема, будуть умови:

1) про предмет відступного (у наданій суду розписці від 28.11.2023 вказано, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США), тобто у даному випадку предметом відступного є грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США.

2) оцінка відступного (з розписки від 28.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США).

Як випливає зі змісту ст. 600 ЦК України, розмір відступного у співвідношенні з основним зобов`язанням визначається за домовленістю сторін. Передання відступного у більшому чи меншому розмірі щодо суми основного зобов`язання веде до його припинення.

3) порядок передання відступного залежно від предмета. Якщо як відступне передаються гроші, то фактичне вручення готівкових коштів чи їх зарахування на рахунок є моментом передання відступного (з розписки від 28.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5 000 доларів США);

4) передача відступного, частково або в повному обсязі, припиняє первісні зобов`язання сторін (з розписки від 28.11.2023 вбачається, що ОСОБА_1 уточнив, що своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_2 грошових зобов`язань перед ним).

Вказаною розпискою також підтверджено досягнення згоди щодо припинення існуючих зобов`язань відступним, що і зафіксовано у розписці від 28.11.2023, зокрема зазначене ОСОБА_1 уточнення, що своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_2 грошових зобов`язань перед ним.

За своєю суттю, вказана розписка підтверджує як укладення договору про передання відступного, так і умови договору, а також засвідчує отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 відступного.

Суд не бере до уваги заперечення представника позивача щодо того, що ОСОБА_1 вказану розписку написав про отримання грошових коштів згідно розписки ОСОБА_2 від 27.08.2022, включаючи відсотки та компенсацію за заподіяну моральну шкоду внаслідок несвоєчасного повернення коштів, оскільки в розписці від 28.11.2023 позивач підтвердив, що отримав від відповідача відступне на виконання існуючих боргових зобов`язань відповідача ОСОБА_2 , а також додатково зазначив, що своїм підписом підтверджує виконання ОСОБА_2 грошових зобов`язань перед ним. Тобто за змістом розписки мова йде не про одне зобов`язання, а про існуючі зобов`язання, якими станом на 28.11.2023 є зобов`язання ОСОБА_2 за договорами позики від 19.08.2022 (10 000 доларів США), від 27.08.2022 (3 800 доларів США), від 19.09.2022 (15 000 доларів США), від 05.01.2023 (30 000 доларів США), від 01.03.2023 (19 300 доларів США). ОСОБА_1 станом на дату написання вказаної розписки 28.11.2023 достеменно знав про існуючі боргові зобов`язання ОСОБА_2 перед ним за договорами позики від 19.08.2022, від 27.08.2022, від 19.09.2022, від 05.01.2023, від 01.03.2023, строк виконання яких настав. При цьому у вказаній розписці чітко й однозначно вказано, що ОСОБА_1 підтверджує, що отримав від ОСОБА_2 у формі відступного на виконання його існуючих боргових зобов`язань 5000 доларів США. Жодного посилання саме на конкретне зобов`язання від 27.08.2022 розписка від 28.11.2023 не містить.

Окрім того, уточнено, що своїм підписом ОСОБА_1 підтверджує виконання ОСОБА_2 грошових зобов`язань перед ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 622 ЦК України у разі відмови кредитора від прийняття виконання, яке внаслідок прострочення втратило для нього інтерес (стаття 612 цього Кодексу), або передання відступного (стаття 600 цього Кодексу) боржник звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договорами позики від 19.08.2022, від 19.09.2022, від 05.01.2023, від 01.03.2023, були припинені внаслідок передання відповідачем позивачу відступного, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд додатково зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18).

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми ч. 2 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 20.11.2024 у справі № 623/4675/19, від 27.01.2016 у справі № 6-771цс15, постанову Верховного Суду України від 18.05.2016 у справі № 6-474цс16, постанову Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 6-1672цс16, постанову Верховного Суду України від 01.03.2017у справі № 6-284цс17).

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)).

Щодо стягнення 3% річних у іноземній валюті, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задоволенню не підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; тел. НОМЕР_3 )

Повний текст судового рішення виготовлено 09.12.2024.

Суддя Ю.С. Кучаковський