Справа №707/2486/24
Провадження №2/707/1133/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2024 року м. Черкаси
Черкаський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Бароніна Д.Б.,
за участю секретаря Костроміної Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, штрафних санкцій та моральної шкоди, -
1. Позиції сторін, процесуальні дії
1.1. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, штрафних санкцій та моральної шкоди, посилаючись на наступне.
Внаслідок протиправної поведінки відповідача, незабезпечення збереження автомобіля, введення позивача в оману щодо дійсного наміру належним чином виконувати зобов`язання за договором та невідшкодування шкоди, поряд із неможливістю вилучення корисних властивостей з використання автомобіля у зв`язку з його пошкодженням, позивач зазнав значних душевних страждань. По цей час відчуває значне моральне та психологічне напруження, почуває себе двічі обманутим. Такі обставини негативним чином відображаються на повсякденному житті позивача, адже йому в свою чергу довелося вирішувати питання з власником автомобіля. Вказані обставини негативно вплинули на бажання інших власників автомобілів надавати їх позивачу для використання у господарській діяльності, шляхом передачі в оренду (найм), прокат третім особам. Ситуація негативним чином вплинула на репутацію позивача. А наразі позивач взагалі змушений захищати свої права у суді, несучи при цьому додаткові витрати часу та грошових коштів.
1.2. В судовому засіданні представник позивача присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило.
1.3. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання.
2. Обставини справи, зміст спірних правовідносин
2.1. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.08.2024, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, основним видом економічної діяльності якого згідно з КВЕД-2010 є 77.11 «Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів».
Згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 автомобіль марки «Mazda 3», 2018 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_3 .
20.07.2023 між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про спільну діяльність, відповідно до якого сторони зобов`язалися спільно діяти без створення юридичної особи з метою отримання прибутку для досягнення господарської цілі, шляхом надання у оренду (найм), прокат третім особам транспортних засобів.
Відповідно до пунктів 2.7, 3.1 вищевказаного договору ОСОБА_3 вніс у спільну діяльність право користування належним йому автомобілем марки Mazda 3, державний номер НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 набув право організовувати надання транспортного засобу в оренду (найм), прокат третім особам, в тому числі, шляхом укладення договорів найму (оренди, прокату, тощо) з третіми особами від імені і в інтересах ОСОБА_3 та/або від власного імені.
Згідно з п. 3.7 вищевказаного договору внаслідок укладення договору ОСОБА_1 не набуває права власності на транспортні засоби ОСОБА_3 . Ризики випадкового знищення, пошкодження, загибелі транспортних засобів несе ОСОБА_3 .
У пункті 18 вищевказаного договору вказано, що наймодавець має прав на відшкодування збитків від наймача у випадку повернення автомобіля в неповній комплектності, при пошкодженні компонентів (складових частин) автомобіля.
У пункті 27 вищевказаного договору вказано, що наймач несе відповідальність за дії додаткового водія як за свої власні. Наймодавець зобов`язаний ознайомити додаткового водія з усіма умовами прокату автомобіля.
Пунктом 40 вищевказаного договору встановлено, що наймач несе матеріальну відповідальність перед наймодавцем за будь-який збиток, заподіяний автомобілю у випадках, встановлених договором.
2.3. Згідно з постановою Дубровицького районного суду Рівненської області по справі № 949/2521/23, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. З постанови суду вбачається, що 21.11.2023 о 23 годині в с. Удрицьк по вул. Центральній водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mazda 3», державний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, в результаті чого здійснив наїзд на паркан та електроопору, внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Постанова набрала законної сили 20.01.2024.
27.12.2023 між ОСОБА_1 (далі іменованний - «Сторона 1») та ОСОБА_2 (далі іменованний - «Сторона 2)» укладено договір № 27/12 про порядок відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до якого відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, завдану пошкодженням вищевказаного автомобіля під час тимчасового користування автомобілем ОСОБА_1 .
У пункті 1.1.4 вищевказаного договору вказано, що Сторона 2, як особа, якій автомобіль було передано у тимчасове користування, повністю усвідомлює та визнає свою вину у завданні Стороні 1 збитків, матеріальної шкоди та виникнення у зв`язку з цим у Сторони 2 перед Стороною 1 зобов`язання по їх відшкодуванню.
2.3.1. перший платіж - протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту укладення цього договору;
2.3.2. починаючи з другого і кожний наступний платіж - до 10 (десятого) числа кожного місяця;
2.3.3. остаточний розрахунок - не пізніше закінчення 18 (вісімнадцяти) місяців з моменту укладення договору.
Відповідно до пунктів 3.2, 3.3, 3.5 вищевказаного договору, у випадку порушення Стороною 2 строків здійснення платежів, Сторона 2 сплачує Стороні 1 пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, а також проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі одна тисяча дев`яносто п`ять процентів річних від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.
За порушення Стороною 2 строків здійснення платежу за цим договором більш ніж на 30 днів, Сторона 2 сплачує Стороні 1 штраф у розмірі 20% від суми простроченого платежу понад пеню та збитки.
У випадку порушення Стороною 2 строків здійснення платежів за цим договором, Сторона 1 може вимагати від Сторони 2 дострокового відшкодування загального розміру матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. В такому випадку розмір моральної шкоди узгоджено між сторонами в розмірі 10% від загального розміру матеріальної шкоди, встановленого в п. 2.2 договору, у зв`язку з чим факт завдання та розмір моральної шкоди не потребує доведення.
3. Релевантні джерела права
3.1. Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України)
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статею 11 цього Кодексу.
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України).
3.2. Згідно з ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ст.ст. 623, 624 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
3.3. Відповідно до ч. 1 ст. 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у володіння та користування за плату на певний строк.
За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.
Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то, згідно з частиною другою статті 799 ЦК України, договір підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
3.4. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Згідно зі статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
3.5. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
У постанові Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц вказано, що тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.
У постанові Верховного Суду від вказано, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, нарахованих за один і той самий період суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 2-685/10 зазначив, що тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 вказано, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Водночас при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення.
4. Оцінка доказів та аргументів сторін
4.1. Суд зазначає, що позивач ФОП ОСОБА_1 є правомірним володільцем та розпорядником (в аспекті надання у найм, прокат третім особам) транспортного засобу Mazda 3, державний номер НОМЕР_1 , на підставі договору про спільну діяльність від 20.07.2023, укладеного позивачем з ОСОБА_3 . Вказані обставина є достатньою підставою для позивача, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному автомобілю, що узгоджується з висновками у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.
Відповідач ОСОБА_2 дійсно уклав з позивачем у простій письмовій формі договір прокату вищевказаного автомобіля. Однак, вказаний договір є нікчемним в силу приписів ч. 2 ст. 799 ЦК України, оскільки цей договір укладався з фізичною особою (відповідачем) та не був нотаріально посвідчений. Договір прокату траснпортного засобу має відповідати спеціальним вимогам, встановленим для надання в найм транспортних засобів фізичним особам. Разом з тим, така нікчемність договору прокату не впливає на суть правовідносин сторін, оскільки ці правовідносини гуртуються на іншому договорі, який є дійсним.
Так, 27.12.2023 між сторонами цієї справи було укладено договір № 27/12 про порядок відшкодування матеріальної шкоди, відповідно до якого відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу матеріальну шкоду (а також відсотки, пеню, штраф та моральну шкоду у випадку неналежного виконання договору), завдану пошкодженням вищевказаного автомобіля під час тимчасового користування автомобілем третьою особою - ОСОБА_1 .
Суд враховує, що відповідач не є особою, яка завдала шкоду вищевказаному автомобілю під час його експлуатації. Разом з тим, добровільне взяття відповідачем на себе обов`язків з відшкодування такої шкоди та укладення у зв`язку із цим договору щодо відшкодування шкоди не суперечить засадам цивільного законодавства та, зокрема, положенням статті 1191 ЦК України.
4.2. Отже, позивач та відповідач у письмовому дійсному договорі визначили розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача в еквіваленті до суми у доларах США за курсом продажу, встановленому АТ КБ «Приватбанк», а також визначили порядок відшкодування шкоди та наслідки несвоєчасного виконання своїх обов`язків відповідачем.
При цьому, враховуючи домовленість сторін у письмовому договорі про сплату суми боргу саме у еквіваленті доларів США за курсом,встановленим АТ КБ «Приватбанк», суд у резолютивній частині рішення вважає за необхідне вказати про стягнення цієї суми боргу саме за курсом,встановленим АТ КБ «Приватбанк», а не НБУ. Така вказівка відповідатиме принципу свободи договору та письмовій домовленості сторін цієї справи.
Стосовно стягнення з відповідача одночасно пені та штрафу за порушення графіку сплати платежів за договором про відшкодування шкоди суд зазначає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, нарахованих за один і той самий період суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. При цьому, при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, суд враховує справедливість і розумність та вважає, що більш справедливим та розумним буде стягнення з відповідача лише суми штрафу в межах позовних вимог, оскільки позивач і без урахування пені отримає достатню сатисфакцію за порушення відповідачем своїх зобов`язань у вигляді відсотків та моральної шкоди.
Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму штрафу в розмірі 1000 грн., а у задоволенні вимог про стягнення пені слід відмовити.
5. Розподіл судових витрат
5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням від 06.09.2024 про сплату судового збору в сумі 3388,95 грн. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково (задоволено 97,64 % вимог), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 3308,97 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 -задовольнити частково.
Відмовити у задоволенні іншої частини позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3308 грн. 97 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Д. Б. Баронін