Справа № 367/3939/24
Провадження №2/367/3812/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Третяк Я.М.,

за участю:

секретаря судових засідань - Люліної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, в якому позивач просить суд:

встановити факт, що має юридичне значення, яким визнати, що заповіт, посвідчений 28 грудня 1996 року Бучанською селищною радою Київської області, реєстровий номер 762, яким ОСОБА_4 все своє майно заповіла ОСОБА_1 , складений ОСОБА_5 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається із 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що право власності на 1/5 частину будинку спадкодавець ОСОБА_5 набула на підставі договору дарування від 22.06.1978, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Плеском О.Ф., власником інших 4/5 частин будинку за вказаною адресою є третя особа ОСОБА_3 .

Вказує, що реєстрація права власності ОСОБА_5 на 1/5 частину будинку за вказаною адресою була проведена Ірпінським БТІ 25.07.1978 за реєстровим номером 1834, в даний час ця інформація знаходиться в архівній справі КП «Бучанський сервіс-центр документ» (БТІ). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності ОСОБА_5 та третьої особи на будинок АДРЕСА_1 до реєстру не внесені, що стверджується інформаційними довідками № 375625676 та №375627433.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартість 1/5 частини будинку АДРЕСА_1 на час звернення до суду становить 351 845 (триста п?ятдесят одна тисяча вісімсот сорок п`ять) гривень. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 28 грудня 1996 року Бучанською селищною радою Київської області, реєстровий номер 762, яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Як зазначає позивач, не дивлячись на наявність заповіту, право на обов`язкову частку у спадщині в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 має її непрацездатна дочка, ОСОБА_2 , яка постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою разом зі спадкодавцем. Після смерті ОСОБА_5 у встановлений законодавством строк позивачем подано до Ірпінської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

12.03.2024 державний нотаріус Ірпінської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стало те, що в написанні імені спадкодавця існують розбіжності, а саме в заповіті та заяві про прийняття спадщини вказано ОСОБА_4 , а в свідоцтві про смерть, виданому на підставі паспорта, - ОСОБА_5 .

Відповідно до експертного висновку № 056/445-м, складеного 22 березня 2024 року Українським бюро лінгвістичних експертиз, особові імена ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах розмовних варіантів особового імені ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_5.

Окрім цього позивач зазначає, що у встановлений законодавством строк та у визначеному порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 , а відповідачка ОСОБА_2 не виконувала будь-яких дій, пов`язаних з оформленням спадщини після смерті ОСОБА_5 , і виконувати відмовляється, про що повідомила нотаріальну контору письмовою заявою, хоча із пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України строку на подачу заяви про відмову від спадщини, тому право ОСОБА_5 на 1/5 частину будинку АДРЕСА_1 перейшло у спадщину до позивача.

Оскільки існують перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 26.04.2024 цивільну справу передано в провадження судді Ірпінського міського суду Київської області Третяк Я.М.

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначене підготовче судове засідання, а також витребувано з Ірпінської державної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

14.06.2024 на адресу суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 02 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

20.06.2024 відповідачем ОСОБА_2 подано заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, розгляд справи просить проводити без її участі.

21.06.2024 через канцелярію суду від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява, в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував.

10.09.2024 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Шевченко Н.В. подано заяву, відповідно до якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі, а справу просить розглянути без її участі.

Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , про що 20 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №285 від 09.11.2005.

На день смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, встановлено, що 28.12.1990 у селищі Буча Київської області ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Бучанської селищної ради народних депутатів 28.12.1990, зареєстрований в реєстрі за № 762, яким все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті, і на вона за законом буде мати право заповідає ОСОБА_1 .

25 квітня 2006 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Ірпінської державної нотаріальної контори в Київській області із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі - ОСОБА_4 .

На підставі вказаної заяви Ірпінською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 240 до майна померлої ОСОБА_4 .

З матеріалів спадкової справи № 240, заведеної 25.04.2006 щодо майна померлої ОСОБА_4 , встановлено наявність у власності померлої на день смерті 1/5 частина будинку АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 22.06.1978, посвідченого державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Плеско О.Ф., за реєстровим № 1792.

Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 75235139 від 21.12.2023 у вказаній спадковій справі ім`я спадкодавця « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_5 ».

Також, з матеріалів спадкової справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем за законом як повнолітня непрацездатна за віком дитина спадкодавця ОСОБА_5 , нотаріально посвідчила заяву, якою повідомила про обізнаність зі змістом заповіту від імені її матері ОСОБА_5 та відмовилася від належної їй частини спадкового майна на користь ОСОБА_1 .

Вказану заяву було подано 23.01.2024 до Ірпінської нотаріальної контори.

12.03.2024 постановою державного нотаріуса Ірпінської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , оскільки в заяві про прийняття спадщини № 537 від 25.04.2006, яка надійшла поштою, на підставі якої заведена спадкова справа, ОСОБА_1 вказав, що його бабуся ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заповіт, посвідчений секретарем виконкому Бучанської селищної ради народних депутатів 28.12.1990, зареєстрований в реєстрі за № 762, від імені ОСОБА_6 .

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва.

За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 6 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети.

Встановлення факту належності спадкодавцю заповіту необхідно позивачу для реалізації його спадкових прав.

Позивач є спадкоємцем за заповітом, однак прийняти спадщину не може, адже у заповіті та заяві про прийняття спадщини зазначено ім`я спадкодавця « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_4 », а у свідоцтві про смерть, виданому на підставі паспорта зазначене « ОСОБА_5 ».

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.11.2005, записи в якому вчиняються на підставі паспорту померлої особи, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 .

Згідно експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз № 056/445-m від 22.03.2024 особові імена ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_5 ) та ОСОБА_4 (заповіт, запис ОСОБА_6 ) попри розбіжності в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи є ідентичними.

Сукупність встановлених фактів є підставою для висновку, що при складанні та посвідченні заповіту від імені ОСОБА_6 в написанні імені спадкодавця допущено помилку, фактично правильним є написання прізвища спадкодавця « ОСОБА_5 ».

Зміст зазначених документів дозволяє зробити висновок, що заповіт складений спадкодавцем ОСОБА_5 .

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, та визначення права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, яким визнати, що заповіт, посвідчений 28 грудня 1990 Бучанською селищною радою Київської області, реєстровий номер 762, яким ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_1 , складений ОСОБА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/5 частину будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.М.Третяк