РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області в складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що 19.11.2018 р. між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4 175 910 грн. 90 коп., що еквівалентно 150 000,00 доларів США за курсом НБУ на дату укладеного Договору, які останній повинен був повернути до 19.02.2019 р. Згідно п. 6 Договору відповідач зобов`язався повернути позику в гривнях в сумі еквівалентній 150 000,00 доларів США за курсом НБУ на дату повернення позики або частини позики. Однак, до теперішнього часу борг ОСОБА_2 не повернув. У зв`язку з викладеним, з урахуванням уточнення та збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 19.11.2018 року у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.07.2021 року у сумі 5 485 290,00 грн., та судові витрати.

Заяви та клопотання сторін.

Позивач та його представник надали заяви, в яких просять суд слухати справу без їх участі, вимоги підтримали.

10.01.2024 р. представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання поза межами приміщення суду з використанням функціоналу підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС. Однак, представник позивача в судове засідання не з`явився.

05.01.2022 р. представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що підпис відповідача в договорі позики від 19.11.2018 року та розписці до нього здійснено шляхом наслідування (підробки) підпису ОСОБА_2 . Також, зазначає, що дійсно 19.11.2018 року між відповідачем та позивачем було укладено договір позики, але на інших умовах повернення коштів та з можливістю пролонгації на суму що еквівалентна 150000 доларів США та укладено 20.11.2018 року іпотечний договір, як забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 в рамках договору позики. Договір позики було укладено безпроцентний. В подальшому, через відсутність у відповідача можливості своєчасно виконати свої зобов`язання за договором позики, відповідач заявляв своє право на пролонгацію договору, але ОСОБА_1 намагався реалізувати своє право іпотечного застереження та оформити на себе право власності на предмет іпотеки. Державним реєстратором йому було відмовлено в реєстрації. Через неможливість оформлення права власності на квартиру, позивач погрожував відповідачу застосуванням штрафів, пені, упущеної вигоди тощо за несвоєчасність повернення коштів, що знайшло своє відображення у договорі позики від 19.11.2018 року на суму еквівалентну 639965 доларів США, цивільна справа № 242/5771/21 про стягнення боргу за відповідним договором. Тобто, виникає абсурдна ситуація, за якої відповідач двічі за день 19.11.2018 р. отримав у борг від позивача спочатку 150000 доларів США, а потім 639965 доларів США, при цьому на наступний день, в якості забезпечення договору позики передав в іпотеку квартиру за договором на меншу суму боргу. Таким чином, відповідач вважає, що позивачем було підроблено обидва договори позики та розписки до них, аби підписи відповідача в обох договорах позики та розписках до них були однаковими. Натомість, при візуальному огляді підпису в договорі позики та в іпотечному договорі посвідченому нотаріально, можливо встановити невідповідність підписів відповідача. Враховуючи викладене, просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

01.02.2022 р. представник відповідача надав суду клопотання про призначення почеркознавчу експертизу.

Суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вказаного клопотання, оскільки, як вбачається з наданого відзиву, представник відповідач зазначив, що дійсно 19.11.2018 року між відповідачем та позивачем було укладено договір позики, але на інших умовах. Крім того, з матеріалів справи № 242/5771/21 встановлено, що згідно висновку експерта підпис ОСОБА_2 в договорі позики та розписки від 19.11.2018 року виконаний ОСОБА_2

05.07.2023 р. представник позивача, представник відповідача надали до суду клопотання про зупинення провадження по справі на час проведення медіації на дев`яносто днів з дня винесення ухвали про зупинення провадження у справі.

В даному клопотанні слід відмовити, оскільки на час розгляду справи вже минуло 90 днів.

Процесуальні дії у справі.

29.07.2021 р. судом зроблено запит щодо уточнення зареєстрованого місця проживання відповідача.

Відповідь на запит отримано 15.09.2021 р.

Ухвалою суду від 15.09.2021 р. суддею Владимирською І.М. відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.11.2021 р. суддею Владимирською І.М. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою суду від 14.11.2023 року суддя Черков В.Г. прийняв до свого провадження зазначену справу, та призначив судовий розгляд.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено, що 19 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_1 передає ОСОБА_2 у позику грошові кошти в сумі 4 175 910 грн. 90 коп., що еквівалентно 150 000 дол. США за курсом НБУ на дату укладення цього договору. Сторони домовились, що договір є безпроцентним. Позичальник зобов`язався повернути всю суму позики в строк до 19.02.2019 р. включно.

Відповідно до п. 2 Договору зобов`язання позичальника перед позикодавцем по поверненню позики забезпечується передачею Позичальником в іпотеку Позикодавцю квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 6 Договору Позичальник зобов`язаний повернути Позику в гривнях в сумі еквівалентній 150000 доларів США за курсом НБУ на дату повернення позики або частини позики.

Згідно розписки від 19.11.2018 р. ОСОБА_2 підтвердив отримання від ОСОБА_1 у позику грошових коштів в сумі 4 175 910,90 грн., що еквівалентно 150000 доларам США за курсом НБУ, встановленим на 19.11.2018 р.

Згідно іпотечного договору від 20.11.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А., Іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку Іпотекодержателю ОСОБА_1 у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором позики від 19.11.2018 року, нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного договору позики від 19.11.2018 року.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Таким чином, на підтвердження вимог вказаного закону відповідачем надана позивачу розписка про позичені гроші.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що між сторонами був укладений договір позики, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач не повернув позивачу у визначений строк кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19.11.2018 року у сумі 5 485 290 (п`ять мільйонів чотириста вісімдесят п`ять тисяч двісті дев`яносто) грн. 00 коп., за курсом НБУ станом на 23.07.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.Г. Черков