КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Маркєлова В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрезеніус медікал кер Україна» про визнання незаконним та скасування наказів про застосування дисциплінарного стягнення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року,

встановив:

у липні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати незаконними та скасувати накази відповідача про оголошення їй догани.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі позивачка посилається на те, що судом першої інстанції було повернуто позовну заяву з порушенням норм процесуального права, оскільки ухвала суду про залишення позову без руху їй не вручалась, а процесуальні дії по справі були вчинені судом лише після направлення адвокатського запиту з приводу стадії розгляду позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду 08 липня 2024 року. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для сплати судового збору. Текст ухвали було оприлюднено в ЄДРСР 29 серпня 2024 року, а копія вказаної ухвали направлена позивачці лише 16 вересня 2024 року.

Вирішуючи питання про залишення без руху позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви, встановлені ухвалою суду, а саме не сплачено судовий збір.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 5 ст. 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала суду про залишення позовної заяви без руху була постановлена 22 липня 2024 року та згідно супровідного листа направлена позивачці 27 серпня 2024 року. Разом з тим, з трекінгу поштового відправлення, долученого судом до матеріалів справи, вбачається, що фактично копія ухвали була направлена позивачці 16 вересня 2024 року.

15 жовтня 2024 конверт із копією ухвали повернувся до суду без вручення з одночасним проставленням відмітки поштового оператора «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що копія ухвали про залишення без руху позовної заяви вручена позивачці, оскільки поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Разом з тим, матеріали справи також свідчать про те, що 12 жовтня 2024 року адвокатом Горватом В.А. в інтересах позивачки ОСОБА_1 було подано до суду адвокатський запит щодо інформації про стан розгляду справи. Представник позивачки вказував про відсутність інформації щодо ходу розгляду справи. Вказаний адвокатський запит надійшов до суду та був зареєстрований 18 жовтня 2024 року.

Незважаючи на те, що представником позивачки шляхом направлення адвокатського запиту було повідомлено суд про те, що ОСОБА_1 не отримувала інформації щодо розгляду справи, 21 жовтня 2024 року судом було постановлено ухвалу про повернення позовної заяви.

Судом першої інстанції не було взято до уваги те, що повернення без вручення конверту з копією ухвали про залишення без руху позовної заяви не може свідчити про те, що позивачка не усунула недоліки позовної заяви у строк, встановлений ухвалою.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «DeGeouffredelaPradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц вказав на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В даному випадку повернення позовної заяви з підстав не усунення недоліків позовної заяви, за умови повідомлення позивачем суду про відсутність у неї інформації про хід розгляду справи, було б проявом надмірного формалізму. Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про невиконання позивачкою вимог ухвали суду від 22 липня 2024 року.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

В даному випадку оскаржувана ухвала суду була постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу позивачки слід задовольнити та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 21 жовтня 2024 рокускасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді