Справа № 739/1646/24
Провадження № 2/739/348/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря судового засідання Лукаш Н.Я.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на реконструйовану квартиру,

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач) про визнання за ним права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказану квартиру він набув в порядку спадкування після своєї матері. Згідно свідоцтва про право на спадщину квартира має загальну площу 26,4 кв.м. та житлову площу 26,4 кв.м. При цьому згідно технічного паспорту загальна площа квартири становить 42,3 кв.м., з яких житлова площа 26,4 кв.м., оскільки попередньою власницею без дозволу на виконання будівельних робіт були добудовані тамбур І площею 1,9 кв.м., коридор 3-1 площею 4,9 кв.м., санвузол 3.4 площею 2,1 кв.м. та кухня 3-5 площею 7,0 кв.м. Дана прибудова була здійснена у 2010 році. На проведення реконструкції було отримано дозвіл Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, також під неї виділялася земельна ділянка. Водночас, спадкодавець не отримувала дозволу на виконання будівельних робіт в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та не вводила квартиру в експлуатацію відповідно до законодавства, чинного на час здійснення реконструкції, у зв`язку з чим позивач не може у позасудовому порядку оформити право власності на вказану реконструйовану квартиру.

У підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, при цьому представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в які зазначає про визнання позову повністю.

Заяви та клопотання учасників справи

Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 17 липня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Враховуючи те, що представник відповідача позов визнав повністю, згідно статей 200, 206 ЦПК України суд у підготовчому судовому засіданні ухвалив перейти до вирішення питання щодо задоволення позову за наявності для того законних підставі.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи

Як встановлено, 12 лютого 2024 року позивач набув у порядку спадкування за заповітом після своєї матері ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11, 30).

Вказана квартира згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом має загальну площу 26,4 кв.м., житлову площу 26,4 кв.м. (а.с. 11).

Ще за життя ОСОБА_3 отримала дозвіл виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №97 від 21 липня 2005 року на будівництвом прибудови до квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9-10).

Також ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку для будівництва вказаної вище прибудови (а.с. 8).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що у 2010 році спадкодавцем було здійснено прибудову до цієї квартири, зокрема тамбуру літера «а» загальною площею 1,9 кв.м., та прибудови літера «А2», яка складається з коридору загальною площею 4,9 кв.м., санвузла загальною площею 2,1 кв. м. та кухні загальною площею 7,0 кв.м., при цьому загальна площа квартири становить 42,3 кв.м., а житлова площа 26,4 кв.м. Саме будівництво здійснено з дотриманням вимог державних будівельних норм(а.с. 16-17).

28 лютого 2024 року позивач подав декларацію про готовність до експлуатації належної йому квартири по АДРЕСА_2 (а.с. 21-29).

При цьому Державною інспекцією архітектури та містобудування України на звернення позивача було надано відповідь про відсутність документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с. 18-20).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Оскільки судом встановлено, що спадкодавцем позивача було здійснено самочинне будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 , яка на даний час має загальну площу 42,3 кв.м., житлову площу 26,4 кв.м., та складається з тамбуру І площею 1,9 кв.м., коридору 3-1 площею 4,9 кв.м., кімнати 3-2 площею 11.0 кв.м., кімнати 3-3 площею 15,4 кв.м., санвузла 3-4 площею 2.1 кв.м. та кухні 3-5 площею 7.0 кв.м., дане будівництво здійснено на земельній ділянці, видведеній для будівництва у встановленому законодавством порядку, при цьому під час будівництва було дотримано вимоги державних будівельних норм, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю, оскільки це не порушує прав інших осіб.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок недбалих дій спадкодавця позивача, яка за життя не оформила належним чином прибудову до квартири, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивача всі здійснені ним витрати, не стягуючи їх з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 81-83, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на реконструйовану квартиру задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,3 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., яка складається з тамбуру І площею 1,9 кв.м., коридору 3-1 площею 4,9 кв.м., кімнати 3-2 площею 11.0 кв.м., кімнати 3-3 площею 15,4 кв.м., санвузла 3-4 площею 2.1 кв.м. та кухні 3-5 площею 7.0 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, , місцезнаходження: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Губернська, 2.

Суддя В.В. Чепурко