Єдиний унікальний номер справи 183/8042/23
Провадження № 2/183/591/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року м. Самар Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Чабаненка Д. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ковальчука Д. Ю.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача адвокатів Горобець А. А., Горобця Р. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Самар Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, збитків внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 15 жовтня 2022 року о 17:42 на автодорозі М-29 Харків-Дніпро в Самарівському районі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу Lexus RX-350, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Автомобіль Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є позивач, зазнав механічних ушкоджень і позивачеві внаслідок ДТП спричинено матеріальну та моральну шкоду. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року позивача визнано невинуватим у вчиненні зазначеної ДТП. Посилаючись на порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася ДТП, просить стягнути з ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди у сумі 434 503,33 грн., моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн., збитки у сумі 21 000,00 грн., всього 505 503,33 грн., та з Моторного (транспортного) страхового бюро України відшкодування матеріальної шкоди у сумі 160 000,00 грн., оскільки у власника транспортного засобу Lexus RX-350, державний номер НОМЕР_2 , був відсутній чинний поліс цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу станом на момент ДТП.

Відповідач МТСБУ подало відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнало в повному обсязі, посилаючись на те, що заявлені вимоги не узгоджуються з нормами матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини між сторонами спору, зазначивши, що страховик (МТСБУ) вправі з`ясовувати причини та обставини страхового випадку, проте не наділені правом визнавати особу винною у спричиненні шкоди (відповідальною за шкоду). Позивачем не було представлено доказів вини у завданні шкоди ОСОБА_2 , водієм транспортного засобу Lexus RX-350, державний номер НОМЕР_2 . Представником позивача у позовній заяві акцентовано увагу на тому, що для виплати страхового відшкодування у цьому випадку не потрібно доведення вини заподіювача шкоди, оскільки шкода була заподіяна внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Однак, окрім умови про вину особи, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача ще і за умов, що дії останнього були неправомірними та між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Установлення цих обставин є завданням судового провадження. Наданими матеріалами з`ясовано, що відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року позивача ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але немає доказів, що ОСОБА_2 визнано винним у цьому ДТП. Отже, позов є передчасним, оскільки на час розгляду справи, неправомірність дій винної особи у вказаній дорожньо-транспортній пригоді не встановлено, що є підставою для призупинення строку для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та його виплати та відсутні правові підстави для виплати позивачу відшкодування з фонду захисту потерпілих. Крім того, позивачем надано розрахунок понесених затрат у справі №183/6851/22, проте у цій справі Моторно (транспортне) страхове бюро України не було стороною, тому не повинно компенсувати ці затрати позивачеві, також вважає суму витрат на правову допомогу завищеною та не співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, тому ця сума повинна бути зменшена. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов, який прийнятий судом з огляду на зазначені обставини його подання з пропуском строку та надані на підтвердження цих обставин докази. У відзиві відповідач ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на відсутність доказів порушення ним Правил дорожнього руху, які б призвели до заподіяння шкоди позивачеві; невідповідність висновку експерта про розмір матеріальної шкоди, долученого до позову, вимогам ЦПК України; недоведення позивачем настання обставин з вини відповідача, які б спричинили завдання моральної шкоди, як і відсутність доказів на підтвердження зазначеного розміру моральної шкоди. Також вважав заявлену позивачем суму витрат на правову допомогу надмірною та неспівмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами.

Позивач подав відповіді на відзиви відповідачів, відповідно до змісту яких останній заперечує проти доводів відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву з підстав, зазначених у позовній заяві.

Ухвалою судді від 12 липня 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду за правилами загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 23 січня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 був повернутий заявникові.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та письмових поясненнях, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили у його задоволенні відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов.

У судове засідання представник відповідача МТСБУ не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надали показання стосовно обставин та умов, за яких 15 жовтня 2022 року сталася ДТП.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , дослідивши зібрані письмові докази, виходячи з установлених у судовому засіданні обставин, дійшов такого.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст. 16 ЦК України, зокрема відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Судом установлено, що 15 жовтня 2022 року о 17 год. 42 хв. на автодорозі М-29 Харків-Дніпро в Самарівському районі Дніпропетровської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу Lexus RX-350, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Обидва автомобілі внаслідок ДТП зазнали механічних пошкоджень (т. 1 а.с. 15, 16-17).

Автомобіль Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , наданим у завіреній представником позивача копії (т. 1 а.с. 14).

Таким чином позивачеві, як власникові зазначеного транспортного засобу, внаслідок указаної ДТП, спричинено матеріальну шкоду.

У позивача - власника транспортного засобу Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП був наявний чинний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в АТ «СГ «ТАС» № ЕР-209715352 (а.с. 89). У власника транспортного засобу Lexus RX-350, державний номер НОМЕР_2 , був відсутній діючий поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на момент ДТП, а саме 15 жовтня 2022 року, що підтверджується відомостями з офіційного сайту МТСБУ.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (т. 1 а.с. 23-25).

Питання про притягнення водія ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення зазначеної ДТП судовим рішенням не вирішувалось.

На звернення ОСОБА_1 до МТСБУ про виплату йому страхового відшкодування, позивачеві було повідомлено про відсутність доказів, що підтверджують відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП, у зв`язку з чим вирішення питання про відшкодування шкоди потерпілій особі призупинено (т. 1 а.с. 88-89, 92).

Отже, спір полягає у відшкодуванні шкоди, заподіяної майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю двох автомобілів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Правовідносини щодо відшкодування збитків урегульовані, зокрема положеннями глави 82 «Відшкодування шкоди» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Статтею 1166 ЦК України визначаються загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як установлено судом вище, заподіяння пошкоджень автомобілю Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу, пов`язане саме з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 15 жовтня 2022 року.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, які мають істотне значення.

Отже, системний аналіз вищезазначених норм свідчить, що обставинами, з якими матеріальний закон пов`язує настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння майнової шкоди, є: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, а також вини останнього в її заподіянні. При цьому, з урахуванням приписів ст. 1188 ЦК України необхідно встановити також наявність або відсутність вини особи, якій заподіяно шкоду.

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України саме на сторони покладений обов`язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, враховуючи обставини настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, позивач повинен довести факт протиправної поведінки особи, що завдала шкоду, розмір заподіяної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та настанням шкоди, а також відсутність вини особи, яка керувала автомобілем, що належить позивачу.

У свою чергу відповідачі мають довести відсутність вини ОСОБА_2 у заподіянні шкоди та відсутність підстав для виплати страхового відшкодування.

Оскільки в дорожньо-транспортній пригоді шкода завдана внаслідок взаємодії двох автомобілів, які в силу ч. 1 ст. 1187 ЦК України є джерелами підвищеної небезпеки, тому, враховуючи вимоги ст. 1188 ЦК України, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16.

Відтак, для вирішення цього спору мають бути встановлені факти наявності або відсутності вини у діях обох учасників дорожньо-транспортної пригоди, а також причинно-наслідкового зв`язку між допущеними обома учасниками ДТП порушень правил дорожнього руху, якщо такі мали місце, та фактом заподіяння шкоди майну позивача.

Відсутність вини позивача у скоєнні ДТП, яка відбулася 15 жовтня 2022 року встановлена постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 23-25).

Обґрунтовуючи протиправність дій водія ОСОБА_2 , позивач стверджує, що відповідачем ОСОБА_2 було порушено пункти 1.10, 13.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, оскільки він, керуючи транспортним засобом Lexus RX-350, державний номер НОМЕР_2 , здійснював випередження транспортного засобу Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача тією смугою, якою рухався позивач.

При цьому позивач посилається на постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року і доводи, викладені в ній, у взаємозв`язку з поясненнями учасників справи про адміністративне правопорушення, наданими ними в судових засіданнях під час розгляду справи про адміністративне правопорушення № 183/6851/22.

Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Таким чином, постанова Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року, якою встановлено відсутність вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , не може бути використана як доказ на підтвердження вини водія ОСОБА_2 . Тобто, зазначена постанова апеляційного суду указує на невинуватість позивача і не встановлює вину відповідача.

Крім зазначеного, на доведення вини відповідача у спірній ДТП, сторона позивача в якості доказів посилається на показання свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (водія та пасажира автомобіля Mazda СХ-5, державний номер НОМЕР_1 ), допитаних у судовому засіданні під час розгляду цієї справи, які надали показання стосовно обставин та умов, за яких 15 жовтня 2022 року сталася ДТП.

У свою чергу, стороною відповідача у якості письмового доказу надано суду висновок експерта № 28 з приводу проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи у цивільній справі № 183/8042/23, складений 29 грудня 2023 року судовим експертом Балинським О. П., який попереджений та обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та про відмову від виконання покладених на нього обов`язків за ст.ст. 384, 384 КК України. Відповідно до цього висновку, відповідаючи на поставлені питання, експерт у частині «Висновки», зокрема, зазначив, що вирішити експертним шляхом питання «Чи мав водій автомобіля Lexus RX 350 д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 в умовах даної пригоди технічну можливість запобігти зіткнення з автомобілем Mazda СХ-5 д.н.з. НОМЕР_1 ?» та питання «Чи маються в діях водія автомобіля Lexus RX 350 д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_4 в даній дорожній ситуації невідповідності із вимогами Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди?» не надається можливим (т. 1 а.с. 206-215).

При цьому, з огляду на надані для дослідження експертом матеріали, зазначені у висновку, суд вважає неправильно вказані у висновку номер транспортного засобу Lexus RX 350 та ініціали Бондаренка описками, які не впливають на суть самого висновку.

У ході розгляду справи судом двічі роз`яснювалося сторонам їх право заявити клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи та відповідні наслідки невчинення певних дій. Клопотання про призначення автотехнічної експертизи, зокрема стороною позивача, заявлено не було і висновок експерта з питань наявності або відсутності вини у діях відповідача, а також причинно-наслідкового зв`язку між допущеними відповідачем порушень правил дорожнього руху, якщо такі мали місце, та фактом заподіяння шкоди майну позивача, наданий не був.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вивчення та дослідження наданих суду письмових доказів не дають суду можливості дійти висновку в категоричній формі про наявність протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його протиправною поведінкою та настанням шкоди, завданої позивачеві, а в матеріалах справи відсутній відповідний судовий акт, на підставі якого суд може прийти до беззаперечного висновку про порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху, внаслідок якого відбулось зіткнення двох транспортних засобів.

Не підтверджується беззаперечно факт протиправної поведінки в діях водія ОСОБА_2 і показаннями свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Отже, суд доходить висновку про відсутність в матеріалах справи допустимих доказів наявності вини та протиправної поведінки в діях водія ОСОБА_2 .

Ураховуючи, що пояснення обох учасників ДТП щодо обставин, які призвели до зіткнення автотранспортних засобів, зокрема, щодо зближення транспортних засобів безпосередньо перед зіткненням, та їх розташування на дорожньому полотні є суттєво відмінними, тобто є суперечливими, а іншими належними та допустимими доказами жодна із зазначених ними обставин не підтверджується, тому суд, не маючи право надавати перевагу показань одного учасника перед іншим, приходить до висновку про недоведеність факту протиправної поведінки в діях водія ОСОБА_2 . Так, судом оцінені пояснення водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , надані ними співробітникам поліції одразу після ДТП, які містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а також пояснення під час розгляду цієї справи відповідача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_1 , надані ним в судовому засіданні під час розгляду цієї справи як в якості позивача, так і як свідком. Як наслідок, слід зазначити, що пояснення водія ОСОБА_1 суттєво різняться між собою щодо обставин керування ним автомобілем перед моментом зіткнення.

Отже, оцінивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведений факт наявності в діях відповідача ОСОБА_2 протиправної поведінки, а відтак й відсутній причинно-наслідковий зв`язок між поведінкою відповідача ОСОБА_2 та заподіяною шкоду.

Ураховуючи, що головною умовою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду є наявність повного складу цивільного правопорушення, а факт протиправної поведінки відповідача-1 та наявності причинно-наслідкового зв`язку не підтвердився матеріалами справи, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для покладення на відповідача-1 відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної майну позивача.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим в їх задоволенні має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 цього ж Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, враховуючи наведені норми спеціального закону, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, суд доходить висновку, що обов`язок страховика відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи настає лише у разі виникнення у особи, відповідальність якої застрахована, цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи.

При цьому, у ст. 32 цього ж Закону визначаються випадки, при яких шкода не відшкодовується, а саме: відповідно до цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (п.32.1).

Відповідно до п.41.1 ст.41 цього ж Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено відсутність правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну майну позивача, тому у відповідача МТСБУ, як страховика, не виникло зобов`язання відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну його майну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

За таких обставин, оскільки в силу приписів ст. 36, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у відповідача МТСБУ не виникло обов`язку відшкодувати позивачу суму страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, тому суд доходить висновку про безпідставність позовних вимог позивача до відповідача МТСБУ.

Відтак позовні вимоги позивача до відповідача МТСБУ також не підлягають задоволенню.

Одночасно, суд зазначає, що висновок № 9570 експерта-автотоварознавця з визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 26 травня 2023 року за заявою ОСОБА_1 судом не приймається до уваги, у зв`язку з його невідповідністю вимогам чинного ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 106 ЦПК України висновок експерта, складений на замовлення учасника справи, має відповідати певним вимогам, а саме: у ньому має зазначатися, що висновок підготовлено для подання до суду та про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

У висновку № 9570 експерта-автотоварознавця з визначення вартості матеріального збитку КТЗ від 26 травня 2023 року за заявою ОСОБА_1 відсутня інформація, що експерт, який проводив експертне дослідження, обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та що висновок підготовлено для подання до суду, у зв`язку з чим суд доходить висновку про неналежність цього доказу.

А відтак відсутні підстави для його дослідження в ході розгляду справи.

Інші доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, та подані письмові докази самі по собі та в їх сукупності не мають вирішального значення для розгляду цієї справи, а тому не враховуються судом при ухваленні рішення та не оцінюються.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, який брав участь у судовому процесі з розгляду цієї справи через представника, представленого адвокатом, у разі наявності труднощів щодо збирання доказів у справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про збирання доказів (призначення судової експертизи тощо). Але під час розгляду цієї справи цього зроблено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи, письмових доказів та показань свідків, наданих суду, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати позовні вимоги ОСОБА_1 щодо кожного з відповідачів безпідставними та необгрунтованими, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , судові витрати, понесені ним, відшкодуванню не підлягають, а судові витрати понесені відповідачем не підлягають відшкодуванню, у зв`язку з тим, що ним не подано попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат разом з відзивом на позов.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, збитків внаслідок ДТП відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок сторін, що їх понесли.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ;

- Моторне (транспортне) страхове бюро України, код ЄДРПОУ 21647131, 02154, м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8.

Повне рішення суду складено і підписано 06 грудня 2024 року.

Суддя Г.Є. Майна