Провадження № 2-о/638/77/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Зінченко А.С.

за участю

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті,-

встановив:

08.11.2023 заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви вказує, що ОСОБА_2 є її бабою, з якою вона більше 25 років прожила у одному будинку. Під час окупації селища баба разом із своєю дочкою виїхали до Російської Федерації де у листопаді 2022 року ОСОБА_2 померла. Смерті ОСОБА_2 підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано ОСОБА_3 бюджетною установою. Факт смерті також підтверджується довідкою про смерть. У видачі свідоцтва про смерть органи РАЦС на території України відмовили. У зв`язку з чим заявниця просить встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.01.2024 представником зацікавленої особи подано пояснення, у яких зазначено, що факт державної реєстрації смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Волоколамськ Московської області Російської Федерації, зареєстрована на території іншої держави, про що свідчить надані заявником копії свідоцтва про смерть. Оскільки документи про смерть ОСОБА_2 видано на підставі вимог законодавства іноземної держави, на території якої померла особа то для нього підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстави для встановлення факту смерті та видачі повторного свідоцтва відсутні. У зв`язку з чим просили відмовити у задоволені заяви.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала заяву, просила задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, просили проводити розгляд справи у відсутності заінтересованої особи, прийняти рішення з урахуванням письмових пояснень.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15-00 год. у Російській Федерації Московської області, м. Волоколамськ, про що 29.11.2022 складено запис акту про смерть №2. Місце державної реєстрації 95050006 Муніципальна бюджетна установа «Багатофункціональний центр надання державних та муніципальних послуг Волоколамського міського округу», що підтверджується наданим свідоцтвом про смерть, яке перекладено перекладачем ОСОБА_4 та посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А. (а.с. 35).

З довідки про смерть №С-00213 , яка також перекладена перекладачем Бондаревою М.В. та посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А., вбачається, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15-00 год. у Російській Федерації, Московська область, м. Волоколамськ, причина смерті набряк головного мозку, енцефалопатія, діабет (а.с. 37).

Довідкою про кремацію, яка перекладена перекладачем Бондаревою М.В. та посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Самощенко О.А., №К2638/2 підтверджується, що ОСОБА_2 піддана кремації 01.12.2022, прах видано 01.12.2022 (а.с. 39).

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За положеннями статті 49 ЦК України актом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено у частині 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За пунктом 7 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

У статті 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів. Конвенція набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

Частинами 1, 2 статті 1 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

В силу статті 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Статтею 3 наведеної Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

В силу вимог статей 4, 5 Конвенції передбачений статтею 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (ConventiondelaHayedu 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року зупинено дію Мінської Конвенції 1993 року.

Отже, наразі у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України передбачено застосування положень Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів та їх засвідчення апостилем згідно з Конвенцією.

ОСОБА_1 просить встановити факт смерті її баби ОСОБА_2 , яка померла на території РФ, про що видано вказаною державою відповідні документи.

Оскільки свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої померла баба ОСОБА_1 , то до нього (свідоцтва про смерть) підлягають застосуванню положення Конвенції 1961 року, а тому підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_2 в порядку окремого провадження та видачі повторного свідоцтва про її смерть відсутні.

ОСОБА_1 не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про смерть та довідку про смерть, видані компетентними органами іноземної держави при вирішенні питань щодо оформлення спадщини та здійсненні інших юридично значущих дій.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 9-13, 19, 258, 259, 263-268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті,- відмовити.

До визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до або через Харківський апеляційний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.В. Семіряд