Справа № 203/967/24
Провадження № 2/0203/772/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представників відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконними рішень, визнання недійсними договорів оренди, скасування записів,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду надійшов вищезазначений позов, в якому позивач посилався на те, що є одним із спадкоємців ОСОБА_7 , якому на праві власності належало 54/100 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2023 року за ним було визнано право власності на частку у праві власності на 54/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 . На підставі вказаного рішення 01.12.2023 року за ним було зареєстровано право власності на 27/100 частин вищевказаного нерухомого майна. В ході апеляційного розгляду йому стало відомо, що на підставі рішень Дніпровської міської ради від 16.11.2022 року №76/29 та від 21.06.2023 року №118/38, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали із Дніпровською міською радою 30 серпня та 11 вересня 2023 року договори оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 з кадастровим номером :06:030:0048. Вказаним договорами визначено, що частка користування земельною ділянкою ОСОБА_5 складає 44,9% або 0,0175 га, ОСОБА_6 55,1% або 0,0215 га. Таким чином, порушено право позивача на користування часткою земельної ділянки як спадкоємцем ОСОБА_7 . Крім того, відповідачі на власний розсуд визначили розмір часток, які передані ним в оренду, незважаючи на те, що площа нерухомого майна, що успадковане після ОСОБА_7 більша, ніж площа нерухомого майна, що перебуває в користуванні відповідачки ОСОБА_6 . Спадкоємцями майна ОСОБА_7 є позивач згідно ст.1266 ЦК України за правом представлення та відповідачка ОСОБА_5 , як донька померлого. До складу спадщини після смерті ОСОБА_7 увійшли усі права, які належали останньому на день смерті, у т.ч. право користування земельною ділянкою під нерухомим майном, що належало спадкодавцю та земельною ділянкою для обслуговування вказаного нерухомого майна.

ОСОБА_6 на підставі довіреності від ОСОБА_5 та від свого імені 21.02.2019 року уклала з Дніпровською міською радою договір оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Вказаний договір було укладено з грубим порушенням діючого законодавства, оскільки не враховано права позивача та його волю щодо спірної земельної ділянки, як спадкоємця на право оренди земельної ділянки, що виділена для обслуговування вищевказаного об`єкту нерухомості. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, яким за життя користувався ОСОБА_7 не є самочинним, право власності на вказаний об`єкт було зареєстровано у встановленому законом порядку, про що ОСОБА_5 було достовірно відомо.

14.06.2022 року він звернувся до міської ради із заявою, в якій повідомив про порушення його права на оренду земельної ділянки та, що на останній знаходиться житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який зареєстрований у встановленому законом порядку, надавши необхідні документи та просивши вжити заходи щодо припинення або розірвання договору оренди від 21.02.2019 року. В липні 2022 року він отримав відповідь від 11.07.2022 року директора Департаменту по роботі з активами, яким підтверджено укладання договорів оренди на строк до 21.02.2021 року. Оскільки дія договорів закінчилась, він вважав, що порушення його прав на оренду землі припинено, тому більше не звертався до Дніпровської міської ради з приводу оренди земельної ділянки до вирішення спору щодо визнання за ним права власності на спадкове майно. Однак, 25.03.2023 року він отримав відзив на позовну заяву, до якого було долучено рішення Дніпровської міської ради від 16.11.2022 року про передачу земельної ділянки в оренду відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , при цьому строк дії рішення сплинув 16.02.2023 року. 26.03.2023 року він знов звернувся до Дніпровської міської ради із заявою щодо порушення його прав при укладенні договорів оренди. Із відповіді Дніпровської міської ради від 19.04.2023 року з`ясував, що пунктом 10 додатку до рішення міської ради від 30.09.2015 року №200/67 ОСОБА_7 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 рішення міської ради від 27.07.2016 року №169/12 на підставі клопотання ОСОБА_5 від 23.12.2015 року та наданих документів (в зв`язку зі смертю ОСОБА_7 ) були внесені зміни до рішення від 30.09.2015 року №200/67 щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_5 замість ОСОБА_7 .

Рішенням міської ради від 21.11.2018 року №185/37зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,0390 га, кадастровий номер :06:030:0048 за територіальної громадою м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради та передано її в оренду строком на два роки ОСОБА_5 (44,9% або 0,0175 га) та ОСОБА_6 (55,1% або 0,0215 га). На підставі вказаного рішення 21.02.2019 року міською радою з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договори оренди земельної ділянки.

16.11.2022 року міською радою прийнято рішення №76/29 про передачу відповідачам в оренду строком на два роки земельної ділянки по АДРЕСА_1 по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0390 га, кадастровий номер :06:030:0048. ОСОБА_5 44,9% або 0,0175 га та ОСОБА_6 55,1% або 0,0215 га. Станом на 19.04.2023 року договори оренди земельної ділянки на підставі рішення №76/29 не укладено.

У листі Дніпровської міської ради від 19.04.2023 року зазначено, що всі рішення приймались міською радою на підставі клопотань ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та наданих ними документів. Таким чином, останні умисно укрили від Дніпровської міської ради факт наявності ще одного спадкоємця майно померлого ОСОБА_7 , чим порушили його право на отримання в оренду земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що належали спадкодавцю ОСОБА_7 та розташовані по АДРЕСА_1 .

В подальшому йому стало відомо, що 22.03.2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до Дніпровської міської ради із заявами щодо продовження строку укладення договорів оренди. 21.06.2023 року міською радою прийнято рішення №118/38 про продовження останнім строку укладання договорів оренди на три місяці з моменту прийняття цього рішення, відповідно до рішення міської ради від 16.11.2022 року №76/29. На підставі вказаного рішення 30.08.2023 року з ОСОБА_6 було укладено договір оренди, про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0390 га, кадастровий номер :06:030:0048, у спільну оренду. При цьому, площа частки, яка не підлягає окремому відчуженню та виділенню в натурі, у спільному користуванні становить 55,15 або 0,0215 га. Аналогічний договір оренди 11.09.2023 року укладено із ОСОБА_5 щодо 44,9% або 0,00175 га площі земельної ділянки.

Він не заперечує проти того факту, що відповідач ОСОБА_6 має право на оренду земельної ділянки, оскільки вона має в користуванні нерухоме майно, проте не згоден із розміром частки, яка їй виділена, оскільки розмір земельної ділянки збільшено за рахунок земельної ділянки, що перебувала в користуванні спадкодавця ОСОБА_7 , а частка нерухомого майна ОСОБА_6 , що знаходиться у спільній частковій власності, складає 46/100 та включає в себе самочинно збудоване нерухоме майно, яке нею не узаконено до теперішнього часу.

Посилаючись на вказані обставини, той факт, що після виникнення в нього права на спадщину після смерті ОСОБА_7 , в т.ч. на нерухоме майно, в нього виникло право користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку в успадкованій частці, в тому саме обсязі на тих саме умовах, що і у попереднього землекористувача ОСОБА_7 , позивач просив визнати незаконними рішення Дніпровської міської ради від 16.11.2022 року №76/29 та від 21.06.2023 року №118/38 про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 та продовження останнім строку укладання договору оренди; визнати недійсними договори оренди від 30.08.2023 року та від 11.09.2023 року; скасувати відповідні записи про право оренди.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування заперечень посилався на те, що позивачем не наведено передбачених ст.ст.203,215,228 ЦК України підстав для визнання недійсними договорів оренди. ОСОБА_4 не є стороною цих договорів та останні жодним чином не стосуються встановлення, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків позивача. Позивач не є власником земельної ділянки відносно якої укладено договори оренди та не надав доказів того, що він має право вільно володіти та користуватись земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності. Не зазначив, яке право на земельну ділянку належало спадкодавцю ОСОБА_7 за життя та перейшло до позивача в порядку спадкування. Відповідно до ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладання договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування. Отже, свідоцтво про право на спадщину слугуватиме підставою для переукладання (внесення змін щодо нового орендаря) договору оренди земельної ділянки. Згідно п.25 договору оренди, передача в оренду земельної ділянки не є підставою для припинення або зміни обмежень (обтяжень) та інших прав третіх осіб на цю земельну ділянку. Таким чином, оспорювані договори оренди жодним чином не порушують право позивача, за яким визнано право власності на частку у праві власності на 54/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями по АДРЕСА_1 . Посилання позивача на набуття в порядку спадкування права оренди земельної ділянки базуються на помилковому тлумаченні законодавства.

У відповіді на відзив представник позивача посилався на те, що спадкодавець ОСОБА_7 користувався земельною ділянкою з часу поселення разом зі своєю сім`єю до житлового будинку, без оформлення права власності на земельну ділянку чи права постійного користування, що не заборонено діючим законодавством. Тобто, останній користувався частиною земельної ділянки за фактичним розміщенням частки належного йому нерухомого майна. За життя був землекористувачем земельної ділянки. В зв`язку із набуттям позивачем права власності в порядку спадкування на 27/100 частин домоволодіння, позивач на підставі ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, має право на частину земельної ділянки, яка виділена для будівництва та обслуговування успадкованого нерухомого майна. Відповідачі право оренди отримали з порушенням норм законодавства, чим було порушено права позивача, оскільки наявність зареєстрованого права оренди земельної ділянки перешкоджає йому реалізувати свій інтерес щодо отримання в оренду чи у власність спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування належної йому частки нерухомого майна.

Представник Дніпровської міської ради у відзиві на позов просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскаржувані позивачем рішення міської ради є актами індивідуальної дії, видані на виконання владних управлінських функцій та вичерпують свою дію виконанням. Фактом виконання рішень є укладені договори оренди. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, які вичерпують свою дію фактом їх виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені після їх виконання. Чинність договорів оренди не може залежати від дійсності/недійсності акту органу місцевого самоврядування, на підставі якого їх було укладено. Тому, скасування рішень не призведе до відновлення становища, яке існувало до їх прийняття, оскільки договори оренди укладено, речове право на земельну ділянку зареєстровано. Оспорюванні договори було укладено до набуття позивачем права власності на житловий будинок (з моменту державної реєстрації права власності). Таким чином міською радою дотримано всіх вимог закону та позивачем не доведено факту наявності спору з Дніпровською міською радою.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.02.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.04.2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, а представники відповідачів заперечували проти його задоволення з підстав, наведених у поданих заявах по суті справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 08.08.1991 року був власником 54/100 частин жилого будинку з господарськими будівля та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.58 т.1).

Відповідно до п.10 додатку до рішення Дніпропетровської міської ради №200/67 від 30.09.2015 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) громадянам у м.Дніпропетровську», ОСОБА_7 було надано відповідний дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.69-73 т.1).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 27.03.2015 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.95 т.2).

Пунктом 5 рішення Дніпропетровської міської ради №169/12 від 27.07.2016 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилих будинків, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) громадянам у м.Дніпропетровську» було внесено зміни до п.10 рішення міської ради №200/67 від 30.09.2015 року: замість « ОСОБА_7 » вважати « ОСОБА_5 » (а.с.74 т.1).

Рішенням Дніпровської міської ради №185/37 від 21.11.2018 року за результатами розгляду клопотання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення міської ради №200/67 від 30.09.2015 року, №169/12 від 27.07.2016 року, вирішено зареєструвати право комунальної власності на земельну ділянку, площею 0,0390 га (кадастровий номер :06:030:0048) по АДРЕСА_1 в особі Дніпровської міської ради; затвердити проект землеустрою та передати зазначену вище земельну ділянку у спільну оренду строком на два роки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , за рахунок земель, не переданих у власність або користування. Установлено частки користування земельною ділянкою, які не підлягають окремому відчуженню та виділенню в натурі, у спільному користуванні ОСОБА_5 44,9% або 0,0175 га, ОСОБА_6 55,1% або 0,0215 га (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)). У тримісячний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з міською радою в установленому порядку договори оренди земельної ділянки та провести державну реєстрацію прав за договорами (а.с.76-79 т.1, 41-85 т.2).

На підставі вказаного рішення №185/37 від 21.11.2018 року 21.02.2019 року за територіальною громадою м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради 21.02.2019 року було проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 0,039 га (кадастровий номер :06:030:0048), по АДРЕСА_1 та, також 21.02.2019 року, між міською радою та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладено відповідні договори оренди земельної ділянки та внесено відповідні записи про право оренди до Державного реєстру речових прав, що вбачається з листа Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 19.04.2023 року та витягів з Державного реєстру речових прав (а.с.37-39, 86-87, 110-111,123-124 т.1).

16.11.2022 року Дніпровською міською радою прийнято рішення №76/29 про передачу земельної ділянки, площею 0,0390 га (кадастровий номер :06:030:0048), по АДРЕСА_1 у спільну оренду строком на два роки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , Установлено частки користування земельною ділянкою, які не підлягають окремому відчуженню та виділенню в натурі, у спільному користуванні ОСОБА_5 44,9% або 0,0175 га, ОСОБА_6 55,1% або 0,0215 га (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)). У тримісячний строк з моменту прийняття цього рішення укласти з міською радою в установленому порядку договори оренди земельної ділянки, здійснити нотаріальне посвідчення договорів та провести державну реєстрацію прав за договорами (а.с.141-143 т.1).

Як зазначено в листі Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 19.04.2023 року на час його підготовки договори оренди відповідно до рішення №76/29 від 16.11.2022 року не укладено (а.с.37-39 т.1).

В подальшому на підставі заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 22.03.2023 року, ураховуючи рішення №76/29 від 16.11.2022 року, Дніпровською міською радою 21.06.2023 року було прийнято рішення №118/38 щодо продовження останнім строку укладання договорів оренди спірної земельної ділянки на три місяці з моменту прийняття цього рішення (а.с.145 т.1).

На підставі вказаного рішення Дніпровською міською радою 30.08.2023 року з ОСОБА_6 та 11.09.2023 року з ОСОБА_5 було укладено договори оренди, відповідно до яких останнім по фактичному розміщенню самочинно збудованих жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 , у спільну оренду строком на два роки передано земельну ділянку, площею 0,0390 га (кадастровий номер :06:030:0048), по АДРЕСА_1 : ОСОБА_5 44,9% або 0,0175 га, ОСОБА_6 55,1% або 0,0215 га (а.с.125-132, 154-161 т.1).

Відповідно до вказаних договорів оренди 30.08.2023 року за ОСОБА_6 та 11.09.2023 року за ОСОБА_5 зареєстровано право оренди земельної ділянки (а.с.152-153, 183-184 т.1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.11.2023 року у цивільній справі №203/3539/22, яка набрала законної сили та розміщена в ЄДРСР, за ОСОБА_4 було визнано право власності на частку у праві власності на 54/100 часток житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно вказаної постанови судом, окрім іншого, було встановлено, що ОСОБА_7 належало право власності на 54/100 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 08.08.1991 року, виданого Кіровським районним відділом комунального господарства, на підставі рішення виконавчого комітету Кіровської районної Ради №1090 від 19.07.1991 року. ОСОБА_4 , як син ОСОБА_4 , за правом представництва, та як внук спадкодавця ОСОБА_7 є спадкоємцем померлого, який прийняв спадщину. Іншим спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є його донька ОСОБА_5 , яка також прийняла спадщину.

29.11.2023 року на підставі зазначеного вище судового рішення за ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності на 27/100 частин житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (а.с.123-124 т1.)..

Згідно ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

В постанові Верховного Суду від 22.03.2023 року у справі №463/6829/21-ц, провадження №61-12264св22, зроблено висновок, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Статтею 1225 ЦК України (тут та далі в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини після померлого ОСОБА_7 26.03.2015 року) було встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно ст.377 ЦК України було визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Згідно ч.ч.1,2 ст.83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ст.122 ЗК України).

Згідно ч.ч.1,2 ст.123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Укладення договору оренди земельної ділянки може бути здійснено на підставі цивільно-правового договору або в порядку спадкування.

Під час розгляду справи встановлено, що земельна ділянка, площею 0,0390 га (кадастровий номер :06:030:0048), по АДРЕСА_1 , як об`єкт була сформована після смерті ОСОБА_7 , перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Дніпра в особі Дніпровської міської ради та за життя у встановленому законом порядку спадкодавцю ОСОБА_7 у власність, право постійного користування або в оренду не передавалось.

Таким чином, за фактичних обставин справи, до позивача в порядку спадкування після померлого ОСОБА_7 в силу положень ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України не перейшло право власності або користування/оренди на відповідну частину земельної ділянки, оскільки відповідне право не було оформлено за життя спадкодавця на останнього.

Поряд з цим, набувши право власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 , позивач має право на отримання в користування земельної ділянки, на якій це майно розміщено та яка необхідна для його обслуговування.

Суд враховує, що способи захисту прав на земельні ділянки встановлені ч.3 ст.152 ЗК України, відповідно до якої захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Також з огляду на визначені ст.5 ЦПК України вимоги щодо ефективного способу захисту права, позивач у спорі про захист права на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Позивачем заявлено вимоги про визнання незаконними рішень Дніпровської міської ради від 16.11.2022 року №76/29 та від 21.06.2023 року №118/38 про передачу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в оренду земельної ділянки по АДРЕСА_1 та продовження останнім строку укладання договору оренди; визнання недійсними договорів оренди від 30.08.2023 року та від 11.09.2023 року; скасування відповідних записів про право оренди.

Проте, скасування записів про право оренди є неналежним способом захисту права та не узгоджується із способами захисту, визначеними законом, зокрема, ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Також суд вважає неефективним способом захисту права заявлені позивачем вимоги про визнання недійсними рішень Дніпровської міської ради, які вичерпали свою дію їх виконання (укладанням договорів оренди земельної ділянки), а також визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки, оскільки визнання їх недійсними не призведе до захисту або відновлення прав позивача та навпаки призведе до правової невизначеності у земельних відносинах як співвласників домоволодіння між собою, так і у відносинах останніх із міською радою, як власником земельної ділянки, щодо порядку та правового режиму користування земельною ділянкою.

Суд враховує, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як співвласники домоволодіння у звернулись до Дніпровської міської ради з приводу передачі їм в оренду земельної ділянки та у передбачений законом спосіб отримали таке право.

В той час, як позивач з моменту набуття в порядку спадкування права на частину домоволодіння, з метою реалізації своїх прав та передачі йому в користування (оренду) частини земельної ділянки, до Дніпровської міської ради не звертався. При цьому, на теперішній час позивач також не позбавлений можливості такого звернення з приводу укладення з ним договору оренди, внесення змін до договорів оренди, укладених відповідачами.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є передчасними, неналежними та неефективними, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

Враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору в силу п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а також відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.377,1218,1220,1223,1225 ЦК України, ст.ст.7,16 Закону України «Про орнду землі», ст.ст.83,116,120,123-125 ЗК України, ст.ст.4,5,10-13,76-81,141,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконними рішень, визнання недійсними договорів оренди, скасування записів відмовити повністю.

Понесені сторонами по справі судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 листопада 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак