ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13953/22

Провадження № 22-ц/4820/317/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Цугель А. О.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року (суддя Козак О. В., повне судове рішення складено 30.01.2023) у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова про зобов`язання подання заяв-розрахунків з оплати листків тимчасової непрацездатності та здійснення перерахунку компенсації за невикористані відпустки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

11 липня 2022 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, зазначала, що з 01 вересня 2019 року вона працювала в Хмельницькому університеті управління та права імені Леоніда Юзькова на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права за основним місцем роботи на повну ставку, а також з 15 квітня 2019 року на посаді завідувача відділу аспірантури та докторантури на 0,5 ставки на умовах сумісництва.

У зв`язку з отриманням 17 вересня 2021 року множинних переломів гомілки проходила лікування в Чемеровецькій багатопрофільній районній лікарні, яке тривало до 09 травня 2022 року. Як ускладнення від отриманого перелому виникло урологічне захворювання, яке доліковувала в Хмельницькій обласній лікарні з 10 по 27 травня 2022 року. Кожного разу при продовженні лікування їй, як застрахованій особі, відкривався електронний листок непрацездатності, який передавався роботодавцю.

26 травня 2022 року вона дізналася про звільнення з роботи 23 лютого 2022 року за частиною 5 статті 40 КЗпП України. Вважає звільнення з роботи незаконним. Крім того, всупереч вимогам статті 116 КЗпП України у день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок. Компенсація за невикористану відпустку мала би виплачуватись з урахуванням її права на відпустку тривалістю 56 днів.

Роботодавець грубо порушив вимоги чинного законодавства щодо соціального захисту, а саме щодо обов`язку інформувати Фонд соціального страхування України про проходження нею лікування після 24 лютого 2022 року, оскільки страховий випадок не був завершеним, що призвело до недоотримання нею, як застрахованою особою, належних сум соціальних виплат. Відповідач зобов`язаний був подати заяви-розрахунки на оплату лікарняних за посадою викладача з 24 лютого 2022 року по 27 травня 2022 року, а за посадою завідувача відділу аспірантури та докторантури - з 23 по 27 травня 2022 року.

Внаслідок незаконних дій роботодавця їй заподіяна моральна шкода.

Тому позивачка просила поновити її на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права, на посаді завідувача відділу аспірантури та докторантури Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути моральну шкоду в сумі 20000 грн; зобов`язати відповідача подати до Фонду соціального страхування України заяви-розрахунки по оплаті електронних листів тимчасової непрацездатності; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок компенсації за невикористану відпустку за посадами доцента кафедри теорії та історії держави і права та за посадою завідувача відділу аспірантури та докторантури відповідно до повної їх тривалості.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року в позові відмовлено.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року залишено без змін.

Справа була предметом касаційного перегляду.

Постановою Верховного Суду від 29 листопада 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про зобов`язання відповідача подати до Фонду соціального страхування України заяви-розрахунки з оплати електронних листів тимчасової непрацездатності та здійснити перерахунок компенсації за невикористані відпустки за посадами доцента кафедри теорії та історії держави і права та завідувача відділу аспірантури і докторантури відповідно до повної їх тривалості, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 06 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишено без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального пава та порушення норм процесуального права. Вважає безпідставним твердження суду про те, що після 23 лютого 2022 року вона повинна була інформувати відповідача про продовження лікування. Всі листки непрацездатності надходили відповідачу в особистий електронний кабінет страхувальника на веб-порталі Пенсійного фонду України. Відповідач мав право провести оплату лікарняного листка, який закінчувався 23 лютого 2022 року, не раніше 02 березня 2022 року, оскільки саме тоді листок непрацездатності набув статусу «готовий до оплати». Тому в особистому електронному кабінеті працівника відповідач бачив наступний електронний листок непрацездатності з 24 лютого 2022, і знав про продовження нею лікування. У довідці поліції про результати перевірки матеріалів, що надійшли з Управління Держпраці в Хмельницькій області від 21 липня 2022 року зазначено, що роботодавець вказує причиною неподання заяв-розрахунків по оплаті листків непрацездатності відсторонення її від посади та домашній арешт, що явно суперечить висновкам суду про необізнаність відповідача про продовження лікування. Оскільки страховий випадок на день звільнення не був завершеним, то виплати по ньому мали здійснюватись до його завершення. Суд не надав правильної оцінки чинним нормам у сфері соціального захисту застрахованої особи, так як у відповідача виникає обов`язок забезпечити проведення страхових виплат протягом всієї тривалості страхового випадку. Тому відповідач зобов`язаний був подати заяви-розрахунки на оплати електронних листів непрацездатності в період з 23 лютого 2022 року по 04 травня 2022 року. При вирішенні вимог про стягнення компенсації за невикористану відпустку суд не врахував вимоги Закону України «Про відпустки» і Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин, підрозділів, інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 346.

У засіданні апеляційного суду позивачка і її представник апеляційну скаргу підтримали. Представник відповідача апеляційну скаргу не визнала.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 1, 3 і 4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 01 вересня 2019 року між Хмельницьким університетом управління та права імені Леоніда Юзькова та ОСОБА_1 був укладений контракт № 298, згідно з яким позивачка призначена на посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова з 01 вересня 2019 року до 31 серпня 2022 року.

Пунктом 4.4 контракту сторони передбачили, що доценту кафедри надається основна щорічна оплачувана відпустка тривалістю 56 календарних днів. Під час надання щорічної оплачуваної відпустки виплачується матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу.

Наказом ректора Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова від 12 квітня 2019 року № 128-к ОСОБА_1 переведена з 15 квітня 2019 року з посади фахівця другої категорії відділу аспірантури та докторантури на посаду завідувача відділу аспірантури та докторантури на умовах сумісництва, за десятим тарифним розрядом із встановленням неповного робочого дня (4 години) з розрахунку 0,5 ставки завідувача відділу, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу, доплатою за науковий ступінь кандидата наук у розмірі 15% половини посадового окладу та надбавкою за вислугу років у розмірі 10% половини посадового окладу.

Згідно з витягом з Електронного реєстру листків непрацездатності, виданим Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 17 вересня 2021 року до 27 травня 2022 року.

Наказом проректора з економічної та адміністративно-господарської роботи Університету від 23 лютого 2022 року № 60-к позивачка звільнена з 23 лютого 2022 року із займаної посади доцента кафедри теорії та історії держави і права за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку з нез`явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд унаслідок тимчасової непрацездатності. Доручено бухгалтерії Університету провести повний розрахунок, у тому числі виплатити компенсацію за 34 календарних дні невикористаної щорічної відпустки.

Наказом проректора з економічної та адміністративно-господарської роботи Університету від 23 лютого 2022 року № 61-к ОСОБА_1 звільнена з 23 лютого 2022 року за пунктом 5 частини першої статті 40 КЗпП України із займаної посади завідувача відділу аспірантури і докторантури, яку вона займає на 0,5 ставки на умовах сумісництва, у зв`язку з нез`явленням на роботі протягом більш як чотирьох місяців підряд унаслідок тимчасової непрацездатності. Наказано бухгалтерії Університету провести повний розрахунок, у тому числі виплатити компенсацію за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки.

З розрахункових листків за березень - травень 2022 року вбачається, що борг у розмірі 8594,01 грн обліковується за Фондом, а не за роботодавцем.

Відповідно до розрахункового листка за лютий 2022 року ОСОБА_1 при звільненні нараховано 21648,38 грн, у тому числі компенсацію за невикористані 34 дні та 15 днів відпустки.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову в позові про зобов`язання відповідача вчинити дії суд мотивував тим, що до робочого органу Фонду соціального страхування України Хмельницький університет управління та права імені Леоніда Юзькова подав заяви-розрахунки за листками непрацездатності ОСОБА_1 , які прийнято та профінансовано. Позивачка не довела порушення саме діями відповідача її прав на отримання допомоги з тимчасової непрацездатності після звільнення 23 лютого 2022 року. Надання щорічної основної відпустки ОСОБА_1 і виплата компенсації за невикористану відпустку відповідають вимогам діючого законодавства.

Проте такий висновок суду не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 116 КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 83 КЗпП України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

За змістом частини 6 статті 6 Закону України «Про відпустки» керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до розділу IV додатка до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 346 (далі - Порядок), право на щорічну основну відпустку тривалістю 56 днів має ректор, директор, завідувач, директор (завідувач) філіалу; проректор (заступник директора), діяльність якого безпосередньо пов`язана з навчально-виховним або науковим процесом; вчений секретар, декан факультету, завідувач: відділення, аспірантури (інтернатури, ординатури), докторантури, виробничої практики, що одночасно виконують в цьому закладі вищої освіти, закладі післядипломної освіти, закладі професійної (професійно-технічної) освіти педагогічну роботу обсягом не менш як 1/3 відповідної річної норми.

Згідно з пунктом 6 Порядку у разі звільнення керівних працівників закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічних, науково-педагогічних працівників та наукових працівники їм виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної основної відпустки.

У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових і науково-педагогічних працівників закладів освіти та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічної основної відпустки з розрахунку повної її тривалості, а особам, які до звільнення пропрацювали менш як 10 місяців, - пропорційно до відпрацьованого ними часу (з розрахунку тривалості щорічної основної відпустки за кожний відпрацьований місяць 5,6; 4,2 і 2,8 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки відповідно 56, 42 і 28 календарних днів).

На підставі пункту 3.20 Колективного договору трудового колективу та адміністрації Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова тривалість щорічної основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів.

Додатком 2 до Колективного договору передбачена така тривалість відпустки: 28 днів - ректор, директор, завідувач, директор (завідувач) філіалу, проректор (заступник директора), вчений секретар, декан факультету, завідувач: відділення, аспірантури (інтернатури, ординатури), докторантури, виробничої практики, що не виконують педагогічної роботи в цьому вищому навчальному закладі, закладі післядипломної освіти;

56 днів - ректор, директор, завідувач, директор (завідувач) філіалу; проректор (заступник директора), діяльність якого безпосередньо пов`язана з навчально-виховним або науковим процесом; вчений секретар, декан факультету, завідувач відділення, аспірантури (інтернатури, ординатури), докторантури, виробничої практики, що одночасно виконують у цьому вищому навчальному закладі, закладі післядипломної освіти, професійно-технічному навчальному закладі педагогічну роботу обсягом не менш як 1/3 відповідної річної норми.

Отже, завідувач відділення аспірантури вищого навчального закладу має право на щорічну основну відпустку тривалістю 56 днів за умови одночасного виконання в цьому вищому навчальному закладі педагогічної роботи обсягом не менш як 1/3 відповідної річної норми.

Відсутність у Посадовій інструкції завідувача відділу аспірантури і докторантури Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова обов`язків з виконання педагогічної роботи обсягом не менше як 1/3 відповідної річної норми не спростовує ту обставину, що позивачка виконувала педагогічну роботу, обіймаючи посаду доцента кафедри теорії та історії держави і права за основним місцем роботи в цьому закладі.

Установлено, що за посадою доцента кафедри теорії та історії держави і права ОСОБА_1 за період роботи з 06 вересня 2019 року по 05 вересня 2020 року і з 06 вересня 2020 року по 05 вересня 2021 року надавалася щорічна основна відпустка тривалістю по 56 календарних днів (накази № 293-к від 30.06.2020, № 376-к від 20.07.2020, № 642-к від 30.09.2020, № 249-к від 18.06.2021, № 324-к від 13.07.2021. № 478-к від 07.09.2021). Відповідно до наказу про звільнення від 23 лютого 2022 року № 60-к, розрахункового листка і пояснень представника відповідача у засіданні апеляційного суду за період роботи з 06 вересня 2021 року по 23 лютого 2022 року позивачці виплачена компенсація за 34 календарних дні невикористаної щорічної основної відпустки на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права пропорційно до відпрацьованого часу.

Не ґрунтується на законі твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що за період роботи з 06 вересня 2021 року по 23 лютого 2022 року на посаді доцента кафедри теорії та історії держави і права вона має право на отримання компенсації за 56 днів невикористаної відпустки, оскільки працює в університеті загалом більше 10 місяців.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що особам, які до звільнення пропрацювали менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані дні щорічної основної відпустки пропорційно до відпрацьованого ними часу (з розрахунку тривалості щорічної основної відпустки за кожний відпрацьований місяць 5,6; 4,2 і 2,8 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки відповідно 56, 42 і 28 календарних днів).

Період роботи 10 місяців у розумінні зазначеного пункту Порядку стосується періоду, за який надається щорічна основна відпустка, а не загального періоду роботи працівника у закладі.

Отже, з наведених підстав вимоги позивачки про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок компенсації за невикористану відпустку за посадою доцента кафедри теорії та історії держави і права задоволенню не підлягають.

Установлено також, що за період роботи з 15 лютого 2019 року по 14 лютого 2020 року та з 15 лютого 2020 року по 14 лютого 2021 року за посадою завідувача відділу аспірантури і докторантури ОСОБА_1 надавалася щорічна основна відпустка тривалістю по 28 календарних днів (накази № 242-к від 25.06.2019, № 305-к від 12.07.2019, № 293-к від 30.06.2020, № 249-к від 18.06.2021, № 324-к від 13.07.2021).

Із пояснень сторін у засіданні апеляційного суду установлено, що згідно з наказом про звільнення від 23 лютого 2022 року № 61-к і розрахунковим листком позивачці виплачена компенсація за 15 днів невикористаної відпустки за період роботи у відділі аспірантури і докторантури до призначення її на посаду завідувача у квітні 2019 року.

Відповідно до листа Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова № 0188/24 від 19.02.2024 протягом 2019-2020, 2020-2021 навчальних років ОСОБА_1 за посадою доцента кафедри теорії та історії держави і права у повному обсязі виконала індивідуальний план науково-педагогічної діяльності, в тому числі навчальне навантаження в кількості 600 годин (частина 2 статті 56 Закону України «Про вищу освіту». У 20021-2022 році позивачка не виконала індивідуальний план науково-педагогічної діяльності у зв`язку із перебуванням на лікарняному та подальшим звільненням.

Колегія суддів з урахуванням того, що ОСОБА_1 у вищому навчальному закладі протягом 2019-2020, 2020-2021 навчальних років виконувала педагогічну роботу обсягом не менш як 1/3 відповідної річної норми, вона має право на отримання компенсації за невикористану відпустку за посадою завідувача відділу аспірантури і докторантури тривалістю 28 календарних днів за період роботи з 15 лютого 2019 року по 14 лютого 2020 року та тривалістю 28 календарних днів за період роботи з 15 лютого 2020 року по 14 лютого 2021 року.

Тому слушними є доводи апеляційної скарги у цій частині. Позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок компенсації за невикористану відпустку за посадою завідувача відділу аспірантури і докторантури за період роботи з 15 лютого 2019 року по 14 лютого 2020 року та за період роботи з 15 лютого 2020 року по 14 лютого 2021 року тривалістю по 28 календарних днів необхідно задовольнити.

Обґрунтованими є також доводи апеляційної скарги про наявність правових підстав для задоволення вимог про зобов`язання відповідача подати до Фонду соціального страхування України заяви-розрахунки по оплаті електронних листів тимчасової непрацездатності.

За змістом статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у попередній редакції закону, чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), одним із видів соціального страхування є соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; страховим випадком за вказаним видом соціального страхування є подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім`ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг.

Статтею 20 Закону передбачено, що одним із видів матеріального забезпечення та соціальних послуг за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності є допомога по тимчасовій непрацездатності.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, серед іншого, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, а також тимчасової непрацездатності на період реабілітації внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.

Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, перебування у закладах охорони здоров`я, а також на самоізоляції під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а також локалізацію та ліквідацію її спалахів та епідемій, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності) незалежно від звільнення, припинення підприємницької або іншої діяльності застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 22 Закону).

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності.

Листом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області від 20 червня 2022 року № 469-02 ОСОБА_1 повідомлено, що до робочого органу Фонду страхувальник Хмельницький університет управління та права імені Леоніда Юзькова подав заяви-розрахунки за її лікарняними, які були прийняті та профінансовані. Електронний лікарняний листок № 100512-1 з 04 до 23 лютого 2022 року є останнім поданим листком непрацездатності.

Відповідно до листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області від 05 жовтня 2022 року № 1287-09 термін тимчасової непрацездатності позивачки з 17 вересня 2021 завершився 04 травня 2022 року і є одним страховим випадком. Листки непрацездатності на цей період видані обґрунтовано. Листок непрацездатності № 186684-1 необґрунтовано продовжений з 05 до 09 травня 2022 року. Термін тимчасової непрацездатності з 10 до 27 травня 2022 року є новим страховим випадком, тому листок непрацездатності з 10 травня 2022 року є первинним та виданий обґрунтовано.

Отже, допомога по тимчасовій непрацездатності мала бути виплачена ОСОБА_1 уповноваженим органом управління з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності, незалежно від звільнення в період втрати працездатності, після подання до робочого органу Фонду страхувальником - Хмельницьким університетом управління та права імені Леоніда Юзькова заяв-розрахунків за листками непрацездатності ОСОБА_1 . Проте електронний листок непрацездатності № 100512-1 з 04 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року є останнім поданим відповідачем листком непрацездатності.

Безпідставним є посилання відповідача на те, що знаходження позивачки під домашнім арештом є підставою для відмови в наданні їй допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 лютого 2022 року до ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього цілодобового арешту до 27 березня 2022 року. Ухвалою слідчого судді від 22 березня 2022 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 20:00 до 06:00 до 22 травня 2022 року.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону (пункт 3 частини 1 статті 16 у новій редакції Закону) допомога по тимчасовій непрацездатності не надається за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи.

У законодавстві України поняття «арешт» в контексті позбавлення свободи має два розуміння - кримінального процесуального та кримінально-правового.

У кримінальному процесуальному розумінні «арешт» охоплює усі заходи примусу, сутність яких полягає у короткостроковому позбавленні свободи - триманні під вартою (стаття 183 КПК), тимчасовий арешті (стаття 583 КПК), екстрадиційному арешті (стаття 584 КПК), домашньому арешті (стаття 181 КПК). Виходячи з буквального тлумачення слова «арешт» (кримінально-правове розуміння), «домашній арешт» можна розглядати як докорінно відмінний від «арешту» захід примусу.

Системний аналіз пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» унеможливлює тлумачення поняття «арешт» як покарання в його кримінально-правовому розумінні, а тому потрібно констатувати, що в пункт 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» поняття «арешт» вживається виключно у кримінальному процесуальному значенні як термін, під яким розуміються всі заходи примусу, сутність яких полягає в короткостроковому позбавленні свободи.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Бузаджі проти Республіки Молдова», «Корбан проти України», «Кавказький проти Росії» запобіжний захід у виді домашнього арешту охоплюється сферою застосування статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) (право на свободу та особисту недоторканність), тоді як власне запобіжний захід у виді домашнього арешту визнається позбавленням волі, «яке не є формальним арештом». Разом з тим відповідно до статті 17 Конвенції жодне з її положень не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції. Виходячи з телеологічного (цільового) тлумачення цілодобовий домашній арешт є «арештом» у кримінальному процесуальному розумінні виключно для цілей, обумовлених захистом права особи на свободу та особисту недоторканність (стаття 5 Конвенції), тоді як для інших цілей є можливим інше розуміння цих термінів.

Отже в контексті пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» «домашній арешт» не можна розглядати як таке, що охоплюється поняттям «арешт» у розумінні підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Перебування ОСОБА_1 під домашнім арештом у період з 23 лютого до 22 травня 2022 року не є підставою для відмови в наданні їй допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що відповідача необхідно зобов`язати подати до Пенсійного фонду України як правонаступника Фонду соціального страхування України заяви-розрахунки по оплаті листків непрацездатності застрахованої особи ОСОБА_1 за період з 24 лютого 2022 року по 04 травня 2022 року, оскільки термін тимчасової непрацездатності з 17 вересня 2021 по 04 травня 2022 року є одним страховим випадком.

За інформацією Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області листок непрацездатності № 186684-1 необґрунтовано продовжений з 05 до 09 травня 2022 року. Термін тимчасової непрацездатності з 10 до 27 травня 2022 року є новим страховим випадком, тому листок непрацездатності з 10 травня 2022 року є первинним.

Відповідно підстав для покладення на відповідача обов`язку подати заяви-розрахунки по оплаті цих листків непрацездатності немає.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції у частині відмови в позові про зобов`язання подання заяв-розрахунків з оплати листків тимчасової непрацездатності, здійснення перерахунку компенсації за невикористані відпустки необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.

На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог з Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути судовий збір за подання позовної заяви, апеляційної скарги і касаційної скарги у сумі 5789 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 січня 2023 року в частині відмови в позові про зобов`язання подання заяв-розрахунків з оплати листків тимчасової непрацездатності, здійснення перерахунку компенсації за невикористані відпустки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання подання заяв-розрахунків з оплати листків тимчасової непрацездатності та здійснення перерахунку компенсації за невикористані відпустки задовольнити частково.

Зобов`язати Хмельницький університет управління та права імені Леоніда Юзькова (місцезнаходження вул. Героїв Майдану, 8, м. Хмельницький. ІК ) подати до Пенсійного фонду України як правонаступника Фонду соціального страхування України заяви-розрахунки по оплаті листків непрацездатності застрахованої особи ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 24 лютого 2022 року по 04 травня 2022 року.

Зобов`язати Хмельницький університет управління та права імені Леоніда Юзькова здійснити перерахунок компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 за посадою завідувача відділу аспірантури і докторантури тривалістю 28 календарних днів за період роботи з 15 лютого 2019 року по 14 лютого 2020 року та тривалістю 28 календарних днів за період роботи з 15 лютого 2020 року по 14 лютого 2021 року.

У решті вимог про зобов`язання вчинити дії відмовити.

Стягнути з Хмельницького університету управління та права імені Леоніда Юзькова на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 5789 грн (п`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять грн).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта