Справа №490/3215/23
Провадження № 22-ц/812/1489/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Козиревич Оксаною Сергіївною

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Чулупом О.С., дата складання повного тексту не вказана, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошин Василь Васильович, про встановлення факту родинних відносин

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошин В.В., про встановлення факту родинних відносин.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_4 , що зареєстрована та постійно проживала по АДРЕСА_1 , до адміністративної реформи с. Куйбишевка Єланецького району Миколаївської області.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке вона заповіла за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошиним В.В. своїй доньці - ОСОБА_2 .

Зазначає, що позивач - дочка померлої ОСОБА_3 є пенсіонером за віком, а отже непрацездатною дитиною спадкодавця ОСОБА_4 , а відтак незалежно від змісту заповіту має право на обов`язкову частку у майні спадкодавця.

15 вересня 2022 року постановою приватного нотаріуса Вознесенського районного . нотаріального округу Миколаївської області Волошиним В.В. відмовлено позивачу ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту постанови приватного нотаріуса видно, шо підставою для її винесення є не підтвердження заявником факту родинних відносин зі спадкодавцем.

Таким чином, з метою створення умов для успадкування (обов`язкової частки) майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , їй необхідно встановити факт родинних відносин з спадкодавцем з померлою ОСОБА_4 - її рідною матір`ю.

У позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин не має можливості у зв`язку з відсутністю у позивача документа, що свідчить про перехід спадкодавця ОСОБА_4 з дівочого прізвища « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » у свідоцтві про народження.

З цих же підстав вона не може одержати будь - які документи в інших державних установах, оскільки не може довести, що померла саме її мама.

Зазначає, що вона ОСОБА_7 ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Куйбишевка Єланецького району Миколаївської області. Її матір`ю записана - ОСОБА_9 , відомості про батька на той час відсутні.

29 червня 1971 року ОСОБА_10 встановив батьківство над ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_9 .

08 серпня 1971 року, вона(позивач)- ОСОБА_11 , зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 і прийняла прізвище « ОСОБА_13 ».

06 червня 1981 року ОСОБА_4 подарувала їй житловий будинок в с. Куйбишевка Єланецького району Миколаївської області.

Викладене вище підтверджується документами доданими, а саме: постановою приватного нотаріуса, свідоцтвом про встановлення батьківства, свідоцтвом про шлюб ( ОСОБА_13 ), та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження ОСОБА_14 , зі змісту якого видно, що в актовому записі про народження здійснено 08 липня 2010 року запис, де прізвище заявника вже не дівоче « ОСОБА_5 », а « ОСОБА_6 », її батьком вже записаний ОСОБА_10 , а матір`ю - ОСОБА_9 , сімейними фото та відео показами свідків.

З наявних у неї документів слід зробити висновок, що ОСОБА_9 проживала однією сім`єю без укладення шлюбу з ОСОБА_10 , у яких ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_8 , над якою у подальшому ОСОБА_10 встановив батьківство.

Запис у свідоцтві про народження позивача по батькові « ОСОБА_15 » свідчить про цей факт.

ОСОБА_8 видано нове свідоцтво про народження на прізвище « ОСОБА_6 ». Вказане підтверджує не лише витяг з Державного реєстру, а й те, що 08 серпня 1971 pоку, після встановлення батьківства заявник зареєструвала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_13 », не з ОСОБА_5 », а з « ОСОБА_6 ».

Вказує, що у неї відсутній документ і їй невідомо, яким чином спадкодавець, її мати, змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », але з договору дарування видно, що 06 червня 1981 року саме ОСОБА_4 , а не « ОСОБА_9 подарувала їй житловий будинок. Отже станом на 1981 рік спадкодавець ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 .

На її думку, вказане свідчить, що ОСОБА_9 і ОСОБА_4 є одна й та ж особа, тобто спадкодавець, яка є її матір`ю.

Враховуючи вищевикладене, просила встановити факт родинних відносин про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною донькою - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Велика Солона, Вознесенського району Миколаївської області, а остання за життя була її матір`ю.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 20 серпня 2024 року, встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказав, що аналіз зібраних у справі доказів дає підстави суду вважати, що оскільки співпадають дані особи з якою заявник бажає встановити родинні стосунки, тобто прізвище, ім`я, дата народження особи, місце народження щодо якої ставиться питання про встановлення факту, тому прийшов до висновку, що факт родинних відносин про який просить позивач знайшов своє підтвердження.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 , діючи через адвоката Козиревич О.С., подала на нього апеляційну скаргу та вказувала, що рішення винесено з порушеннями норм матеріального та процесуального права, тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так, звертає увагу, що судом було порушено норми ст. 27 ЦПК України щодо підсудності - місце проживання та реєстрації відповідача: с.Велика Солона Вознесенський район Миколаївська область.

Тобто справа повинна розглядатись Єланецьким районним судом Миколаївської області.

По - друге в справі немає належних доказів того, що органи ДРАЦС не можуть надати відповідні документи, щодо підтвердження зміни прізвища матері позивача з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ". А отже, не було підстав звертатися для встановлення факту родинних відносин саме до суду, і можливо отримати відповідні документи в органі який їх видає - органи державної реєстрації цивільного стану громадян.

Також, зазначає, що в основу свого рішення суд першої інстанції як беззаперечні докази вказав - погосподарську книгу і алфавітну книгу погосподарського обліку.

Але при цьому суд не врахував, що відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскільки, відповідач не визнавала позов і вона є рідною донькою померлої, то належним доказом кровної спорідненості з померлою ОСОБА_4 та позивачем був би висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Правом на подачу відзиву станом на час розгляду справи позивача та третя особа не скористалися.

Про дату, час та місце розгляду справи сторони та третя особа повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися, однак в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила про її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у пункт 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі "ДеЖуфр да ла Праделль проти Франції" De Geouffre de la Pradelle v. France від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до чатини 1 статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно із положеннями статті 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, а також постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" кожна особа має право, в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття "суд, встановлений законом" передбачає, зокрема, й дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція. Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна. Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Згідно із нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права. Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Питання цивільної територіальної юрисдикції (підсудність) врегульовані у главі 2 "Цивільна юрисдикція" розділу І "Загальні положення" ЦПК України.

За змістом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У сттатті 28 ЦПК України наведений перелік позовів, у яких підсудність визначається за вибором позивача.

Статтею 30 ЦПК України визначено перелік позовів, які розглядаються за правилами виключної підсудності.

Так, за змістом частини 1 статті 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, у квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошин В.В., про встановлення факту родинних відносин до Центрального районного суду м.Миколаєва.

Проте із матеріали вказаної цивільної справи не вбачається наявність нерухомого майна належного спадкодавцеві ОСОБА_4 на території Центрального районного суду м.Миколаєва, а відтак виключається можливість розгляду справи на приписами частини 1 статті 30 ЦПК України Центральним районним судом м. Миколаєва.

Відсутні також підстави для розгляду справи за вибором підсудності позивачем ( стаття 28 ЦПК України).

Відповідно до довідок 171/03-25 від 04 серпня 2022 року, №154/03-33 від 27 листопада 2024 року (а.с.37, 211 ) відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою

АДРЕСА_1 .

Постановою Верховної ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ "Про утворення та ліквідацію районів" утворені нові райони, відповідно до якої утворено у Миколаївській області Вознесенський район (з адміністративним центром у місті Вознесенськ) у складі територій Братської селищної, Бузької сільської, Веселинівської селищної, Вознесенської міської, Доманівської селищної, Дорошівської сільської, Єланецької селищної, Мостівської сільської, Новомар`ївської сільської, Олександрівської селищної, Прибужанівської сільської, Прибузької сільської, Южноукраїнської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України та ліквідовано Єланецький райони.

Статтею 21 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" визначено, що місцевими загальними судами є окружні суди, які утворюються в одному або декількох районах чи районах у містах, або у місті, або у районі (районах) і місті (містах).

23 грудня 2022 року набув чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо територіальної юрисдикції місцевих судів на території України до прийняття закону щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів".

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій та статус суддів" районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Відповідно до пункту 3-1 вказаних Перехідних положень до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

До утворення районів відповідно до постанови Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17липня 2020 року с.Велика Солона відносилося до Єланецького району Миколаївської області.

Таким чином, до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою.

Оскільки процес децентралізації на теперішній час стосовно судів не завершено, тому на с. Велика Солона Вознесенський район Миколаївської області (колишній Єланецький район Миколаївської області) продовжує поширюватися юрисдикція Єланецького районного суду Миколаївської області.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем пред`явлено позовна заява, а не заява в порядку окремого провадження, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, тому розгляд останньої відбувається за правилами загальної підсудності за місцем проживання відповідача.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_2 - адвокат Козаревич О.С. зазначила, що спадковим майном є земельна ділянка, яка знаходить в межах території Єланецької селищної ради, що відповідно до територіальної юрисдикції належить до Єланецького районного суду Миколаївської області.

Проте належних та достовірних доказів на підтвердження вказаного не надала, а матеріали справи таких не містять.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Єланецького районного суду Миколаївської області.

Статтею 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення,яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю,якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Частиною 2 статті 378 ЦПК України передбачено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

При розгляді справи судом першої інстанції, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Петровський Л.А., заявив про непідсудність справи цьому суду, проте судом першої інстанції вказані вимоги проінгноровані, процесуального рішення з приводу вказаних обставин прийнято не було, не має жодних висновків і у рішенні суду по суті спору.

А відтак таке є підставою для скасування рішення у зв`язку з порушенням судом першої інстанції правил територіальної юрисдикції (підсудності), виходячи з вимог частини 2 статті 378 ЦПК України.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів на підтвердження факту родинних відносин мають значення для розгляду справи по суті, а тому апеляційним судом при вирішенні процесуального питання щодо підсудності не перевіряються.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що постановлене з порушенням правил територіальної підсудності, тому справу необхідно передати для продовження розгляду за встановленою у процесуальному законі підсудністю до Єланецького районного суду Миколаївської області.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Козиревич Оксаною Сергіївною, задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 червня 2024 року скасувати, справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошин Василь Васильович, про встановлення факту родинних відносин направити за підсудністю на розгляд до Єланецького районного суду Миколаївської області.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 09 грудня 2024 року.