ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року м. Чернівці

справа № 714/1226/23

провадження №22-ц/822/848/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Кулянди М.І., Литвинюк І.М.

секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 6 серпня 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Посилалася на те, що з грудня 2012 року вона проживала у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 . Шлюб був зареєстрований 27 грудня 2019 року, Герцаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану громадян Головного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 63. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти проживають з позивачем. Відповідач добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, покинув сім`ю та перебуває за кордоном в м.Витлих Федеративна Республіка Німеччина, а тому діти знаходяться на повному її утриманні. Позивач самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей.

Відповідач інших утриманців не має, а тому може повноцінно матеріально забезпечити гармонійний розвиток своїх дітей, так як він працює на м`ясокомбінаті та заробітна плата складає більше чотирьох тисяч євро. В позові позивач зазначає, що на утримання дітей та нормальний їх розвиток потрібно не менше 12 000 грн. щомісячно. Син ОСОБА_5 є учнем 4 класу Герцаївського комунального ліцею. Просила стягнути з відповідача на її користь на утримання двох малолітніх дітей аліменти в сумі по 6 000 грн. та на утримання її до досягнення меншою дитиною 3-х річного віку 4 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 6 серпня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 21 вересня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 4000 грн. щомісячно, починаючи з 21 вересня 2023 року і до досягнення ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5250грн. витрат на професійну правничу допомогу. Вирішено питання щодо судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Герцаївського районного суду від 6 серпня 2024 року, ухвалити нове судове рішення.

Визначити аліменти на утримання дітей в розмірі по 3000грн. на кожну дитину. В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, припустився порушення норм процесуального права, неповно з`ясував обставини справи, що призвело до прийняття помилкового рішення.

В суді першої інстанції апелянт не відмовлявся від здійснення утримання спільних синів, але в меншому (ніж просила позивачка) розмірі грошових сум. Адже станом на момент цього судового розгляду апелянт втратив попереднє місце роботи, переїхав з Німеччини до Італії та намагається знайти роботу там.

Вважає, що не відповідає дійсності висновок суду першої інстанції про те, що відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дітей відмовляється й інтересами сім`ї не цікавиться, хоча має реальну можливість утримувати дітей, оскільки перебуває на заробітках за кордоном. Адже ще у відзиві на позовну заяву від 05.08.2024 року апелянт зазначав, що не відмовляється від сплати аліментів на утримання своїх дітей та погоджується їх здійснювати щомісячно в передбаченому законом розмірі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що з грудня 2012 року сторони проживали у цивільному шлюбі, який був зареєстрований 27 грудня 2019 року Герцаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану громадян Головного управління юстиції у Чернівецькій області, актовий запис № 63.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї Герцаївської міської ради Чернівецького району Чернівецької області № 289 від 16.06.2023 року позивач з дітьми проживає разом в будинку АДРЕСА_1 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд посилався на те, що діти повністю знаходиться на утриманні позивачки, а відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дітей відмовляється й інтересами сім`ї не цікавиться, хоча має реальну можливість утримувати своїх дітей, оскільки перебуває на заробітках за кордоном.

Апеляційний суд не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 СК України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

При цьому, аналіз глави 15 СК України дозволяє зробити висновок, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи аліменти в розмірі 5000грн. на кожну дитину, суд першої інстанції не обґрунтував зазначений розмір та спроможність відповідача їх сплачувати.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів працевлаштування відповідача, доказів на підтвердження його доходу та можливості сплачувати аліменти у зазначеному в позові розміру.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

При визначені розміру аліментів, колегія суддів враховує не тільки доводи позивача, але і позицію відповідача, зокрема те, що він погоджується сплачувати аліменти в розмірі по 3000грн. на кожну дитину.

Враховуючи обставини справи, колегія суддів вважає, що аліменти на утримання дітей слід визначити в розмірі 3500грн. на кожну дитину, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, виходячи із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При визначені розміру аліментів, слід враховувати і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач маючи на своєму утриманні малолітніх дітей поза будь-яким обґрунтованим сумнівом, несе основний тягар як матеріального утримання, так і їх виховання, розвитку, догляду, лікування тощо.

Щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно з частиною першою статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Частини друга, четверта, шоста статті 84 СК України передбачають, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Встановлено, що дитина, яка не досягла трьох років, проживає разом із позивачем, а будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу матеріали справи не містять.

Встановивши всі обставини справи, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання позивача є завищеним і його слід зменшити до 2500 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу. Позивач в позовній заяві просив суд стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 6000грн., судом першої інстанції стягнуто 5250грн.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст. 137 ЦПК України.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами ВС у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в суді першої інстанції представляв адвокат Апетракіоає Г.В.

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, адвокатом Апетракіоає Г.В. надано Договір на надання правової допомоги від 15 червня 2023 року.

Відповідно до п.4.2. договору сторони узгодили гонорар за надання послуг у фіксованій сумі в розмірі 6000 грн.

Відповідно до акту наданих послуг у справі від 21 вересня 2023 року, вартість наданих юридичних послуг складає 6000 грн., надано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 21.09.2023 року. Однак, в акті від 21 вересня 2023 року зазначено про ознайомлення з правовими висновками та судовою практикою щодо розірвання шлюбу, також зазначено про підготовку та надіслання позовної заяви про розірвання шлюбу, хоча дана справа стосується лише стягнення аліментів.

Колегія суддів вважає, що заявлена сума відшкодування судових витрат, понесених позивачем в суді першої інстанції на правничу допомогу є не співмірною зі складністю справи, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру у співвідношенні з предметом позову.

Беручи до уваги нескладну категорію справи, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, враховуючи заперечення відповідача, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, виходячи із засад розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2000 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення в частині визначення розміру аліментів на утримання дітей та на утримання позивача та в частині розміру відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 6 серпня 2024 року в частині розміру стягнення аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500 грн. на кожну дитину щомісяця, починаючи з 21 вересня 2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 2500грн. щомісячно, починаючи з 21 вересня 2023 року до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2000 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Судді І.Б. Перепелюк

М.І. Кулянда

І.М. Литвинюк