ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 747/651/21

провадження № 61-2488св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Батьківщина»,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року в складі судді Тіщенко Л. В. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 січня 2023 року в складі колегії суддів: Шитченко Н. В., Мамонової О. Є., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина» (далі - СТОВ «Батьківщина») та просив: визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2012 року, укладеної між ним та СТОВ «Батьківщина» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0218, розташованої на території колишньої Юрківцівської сільської ради Талалаївського району, належної йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 877283 від 09 жовтня 2007 року; зобов`язати СТОВ «Батьківщина» повернути йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0218; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди СТОВ «Батьківщина» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0218 на підставі додаткової угоди № 1 від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2012 року.

Позов мотивований тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,83 га (рілля), кадастровий номер :02:001:0218, яка розташована на території Юрківцівської сільської ради Талалаївського району (на даний час Талалаївської селищної ради Прилуцького району) Чернігівської області. З 2012 року ця земельна ділянка перебувала в користуванні СТОВ «Батьківщина» без укладення договору оренди землі, а він отримував орендну плату на рівні розміру орендної плати аналогічних земельних ділянок в даній місцевості. У лютому 2015 року при підписанні акту приймання-передачі земельної ділянки в користування СТОВ «Батьківщина» він дізнався, що цим актом підтверджено передачу відповідачу належної йому земельної ділянки на підставі договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2012 року, який він не підписував та його умов з відповідачем не погоджував. Він не оспорив цей договір, проте мав намір повернути земельну ділянку після закінчення строку його дії, тобто 11 лютого 2022 року.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно йому стало відомо, що 12 листопада 2016 року він нібито уклав з відповідачем додаткову угоду № 1 про продовження терміну дії договору оренди до 31 грудня 2025 року з правом пролонгації. Разом з тим, він не підписував додаткову угоду до договору оренди від 16 травня 2012 року, жодних пропозицій про укладення такої угоди з боку відповідача не отримував, тобто угода є недійсною (неукладеною), а його права - порушеними.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано СТОВ «Батьківщина» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :02:001:0218, розташовану на території Юрківцівського старостинського округу Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області.

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди СТОВ «Батьківщина» на підставі додаткової угоди № 1 від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2012 року на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :02:001:0218, розташовану на території Юрківцівського старостинського округу Талалаївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підписував оспорюваний правочин. Оскільки додаткова угода № 1 від 12 листопада 2016 року є неукладеною, відсутні підстави для задоволення вимоги про визнання недійсним вказаного правочину.

Зобов`язуючи СТОВ «Батьківщина» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, суд першої інстанції врахував, що через протиправні дії відповідача ОСОБА_1 позбавлений можливості вільно користуватися і розпоряджатися належною йому земельною ділянкою, тому вимоги про зобов`язання СТОВ «Батьківщина» повернути позивачу земельну ділянку підлягають задоволенню.

Реєстрація неукладеної між сторонами додаткової угоди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження належною йому земельною ділянкою.

Додатковим рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 23 вересня 2022 року стягнуто зі СТОВ «Батьківщина» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в сумі 6 000,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач за допомогою належних і допустимих доказів підтвердив понесення витрати у розмірі 4 000,00 грн на правничу допомогу, надану адвокатом Чередніченком О. М., та 5 000,00 грн на правничу допомогу, надану адвокатом Фесиком І. А.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, на користь позивача підлягає стягненню сума понесених витрат на правничу допомогу пропорційно задоволеній частині позову у розмірі 6 000,00 грн.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24 січня 2023 року рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року та додаткове рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року від 23 вересня 2022 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що ефективним способом захисту порушених прав позивача як власника земельної ділянки, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом зобов`язання СТОВ «Батьківщина» повернути йому земельну ділянку.

Оскільки державна реєстрація права оренди спірної земельної ділянки за СТОВ «Батьківщина» проведена на підставі неукладеної додаткової угоди № 1 від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2012 року, суд першої інстанції обґрунтовано скасував державну реєстрацію права оренди СТОВ «Батьківщина» на належну позивачу земельну ділянку.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2023 року СТОВ «Батьківщина» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 січня 2023 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначало про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року в справі № 6- 78цс13, від 21 січня 2015 року в справі № 6-215цс14, від 11 травня 2016 року в справі № 6-806цс16, від 22 лютого 2017 року в справі № 6-17цс17 та у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року в справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 29 травня 2019 року в справі № 367/2022/15 (провадження № 14-376цс18), від 08 квітня 2020 року в справі № 761/310/17 (провадження № 61-15840св18) (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

Також оскаржило судові рішення з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

ОСОБА_1 не довів, що внаслідок укладення оспорюваного договору були порушені його права. Позивач добровільно передав СТОВ «Батьківщина» у користування належні йому земельні ділянки, отримував від товариства орендну плату.

Суди, мотивуючи свої рішення, посилались на відсутність у СТОВ «Батьківщини» оригіналів акту приймання-передачі земельної ділянки від 11 лютого 2015 року та додаткової угоди від 12 листопада 2016 року, однак дані докази були вилучені під час проведення обшуку за місцезнаходженням товариства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Талалаївського районного суду Чернігівської області.

18 квітня 2023 року справа № 747/651/21 надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_1 направив відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 16 травня 2012 року ОСОБА_1 уклав з СТОВ «Батьківщина» договір оренди земельної ділянки, за умовами якого передав відповідачу в оренду строком на 7 років належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0218 площею 3,83 га.

11 лютого 2015 року ОСОБА_1 та СТОВ «Батьківщина» підписали акт приймання-передачі земельної ділянки, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду цю земельну ділянку строком на 7 років з дати державної реєстрації права оренди, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказане речове право зареєстровано 11 лютого 2015 року.

07 липня 2021 року та 11 серпня 2021 року ОСОБА_1 направив СТОВ «Батьківщина» лист-повідомлення про те, що після припинення 11 лютого 2022 року договору оренди земельної ділянки заперечує проти поновлення його дії та переукладення на новий строк. Вказані листи-повідомлення повернулися на адресу відправника із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частина перша статті 207 ЦК України). Таким чином, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначену в оспорюваній додатковій угоді) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Реєстрація неукладеного сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою.

Отже, реєстрація права оренди за орендарем на вказану земельну ділянку, коли договір оренди орендодавець фактично не підписувала (правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18).

Ефективним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом пред`явлення вимоги про повернення таких земельних ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 23 вересня 2020 року у справі № 396/1857/16, від 11 листопада 2020 року у справі № 598/538/19 (провадження № 61-9846св20) та від 14 грудня 2022 року у справі № 394/85/21-ц (провадження № 61-9582св22).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що не підписував додаткову угоду № 1 від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2016 року.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про витребування доказів, які необхідні для призначення судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської області від 04 липня 2022 року витребувано у СТОВ «Батьківщина» оригінал акту приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0218 від 11 лютого 2015 року, а також всі наявні примірники оригіналів додаткової угоди № 1 від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки.

На виконання цієї ухвали 22 липня 2022 року СТОВ «Батьківщина» повідомило районний суд про те, що у зв`язку з проведенням обшуків в період з 2017 року по 2021 рік за адресою реєстрації товариства та місця розташування офіса бухгалтерії неможливо надати оригінали витребуваних документів.

У суді першої інстанції представник СТОВ «Батьківщина» додатково пояснив, що можливо оригінали витребуваних судом документів були вилучені працівниками поліції під час обшуків.

16 серпня 2022 року СТОВ «Батьківщина» надало районному суду копію протоколу обшуку від 09 січня 2020 року, зі змісту якого не вбачається, що під час обшуку в товариства було вилучено оригінал оспорюваної додаткової угоди від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2012 року.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (частина десята статті 84 ЦПК України).

Ухвалою Талалаївського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року було витребувано у СТОВ «Батьківщина» оригінал оспорюваної додаткової угоди.

На виконання вказаної ухвали представник відповідача надав копію додаткової угоди від 12 листопада 2016 року. Надаючи оцінку вказаному доказу, суд першої інстанції зазначив, що копія оспорюваного правочину належним чином не засвідчена підписом відповідальної особи, а печатка СТОВ «Батьківщина» синього кольору та відтиск «Копія» проставлено на місці підпису ОСОБА_1 , що унеможливлює здійснити візуальне порівняння оригіналу підпису ОСОБА_1 з підписом, який міститься на копії додаткової угоди.

Відповідно до частини шостої статті 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суди першої інстанції врахувавши, що позивач не виявляв свою волю до вчинення оспорюваного правочину, а відповідач не надав оригінали документів, необхідних для проведення судової почеркознавчої експертизи, висновки якої могли підтвердити чи спростувати доводи ОСОБА_1 про непідписання ним додаткової угоди № 1 від 12 листопада 2016 року до договору оренди земельної ділянки від 16 травня 2012 року, дійшов правильного висновку про те, що права позивача підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом повернення йому спірної земельної ділянки та скасування державної реєстрації права оренди СТОВ «Батьківщина» на цю земельну ділянку, яка перебуває у користуванні відповідача без відповідної правової підстави задоволення позову.

Висновки судів не суперечать правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначеній в касаційній скарзі постанові.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу СТОВ «Батьківщина» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Батьківщина»залишити без задоволення.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко