Номер провадження: 22-ц/813/3482/24
Справа № 515/230/23
Головуючий у першій інстанції Зубов О. С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2023 року позивач АТ "СЕНС БАНК" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги, мотивує тим, що згідно з заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 січня 2015 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ "УКРСОЦБАНК" стягнуто заборгованість за договором кредиту №674-ф03.7/60 від 27 серпня 2007 року у розмірі 68 373 долари США за курсом НБУ станом на 14 січня 2015 року, що становить 1 078 249, 94 грн та 3 654, 00 грн судового збору.

Згідно з рішенням №5/2019 від 15 жовтня 2019 року діяльність АТ "УКРСОЦБАНК" припинено шляхом приєднання до АТ "АЛЬФА-БАНК", яке стало правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків.

12 серпня 2022 року відбулась зміна найменування позивача з АТ "АЛЬФА-БАНК" на АТ "СЕНС БАНК" без зміни організаційно-правової форми.

Оскільки станом на 01 грудня 2022 року грошове зобов`язання за кредитним договором №674-ф03.7/60 від 27 серпня 2007 року не виконане, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, розраховану відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України та пунктів Кредитного договору за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 6 153, 61 доларів США, що складається з суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість, та витрати зі сплати судового збору.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

18 травня 2023 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Дукіним С.В. подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позому, пославшись на те, що дійсно 27 серпня 2007 року між АТ "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №674-ф03.7/60, за умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти на фінансування інвестування житла у розмірі 39 700 доларів США, зі сплатою процентів 12, 45% річних, строком до 26 серпня 2032 року (включно). Вважає, що позивач необгрунтовано посилається на ч.2 ст.625 ЦК України, якою бажає стягнути з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми боргу за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, оскільки норми вказано частини статті поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Крім того, стягнення 3% річних, які нараховані на задавнену вимогу, допускається тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги. Зазначив також, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежуться останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки заборгованість за кредитним договором нарахована за період з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року, позов про стягнення 3 % річних пред`явлений позивачем з пропуском строку позовної давності після набрання заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року, у зв`язку з чим просить застосувати строк позовної давності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2023 року позовну заяву АТ "СЕНС БАНК" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку, на користь АТ "СЕНС БАНК" 3% річних за договором №674-ф03.7/60 від 27 серпня 2007 року, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, станом на 23 лютого 2022 року за період з 06 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року включно у розмірі 4203, 58 доларів США та судові витрати у розмірі 2305, 76 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1) виконавче провадження по виконанню заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 березня 2015 року не відкривалось і на теперішній час відсутнє;

2) позовні вимоги заявлені з пропуском позовної давності.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 27 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №674-ф03.7/60, відповідно до умов якого позичальнику у тимчасове користування надано кредитні кошти для фінансування інвестування житла у розмірі 39700 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути отримані кредитні кошти та сплатити на користь Банка відсотки за користування кредитом у розмірі 12.45 % річних не пізніше 26 серпня 2032 року (а.с.10-15).

В забезпечення виконання умов за кредитним договором, 27 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №07-15/1123, за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором (а.с.16-17).

Згідно з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 січня 2015 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ПАТ "УКРСОЦБАНК" стягнуто заборгованість за договором кредиту №674-ф03.7/60 від 27 серпня 2007 року у розмірі 68 373, 49 доларів США за курсом НБУ станом на 14 січня 2015 року, що становить 1 078 249 грн та 3 654, 00 грн судового збору (а.с.5-9). Рішення набрало законної сили 03 березня 2015 року.

Відповідно до протоколу позачергових загальних зборів акціонерів АТ "АЛЬФА-БАНК" та рішення єдиного акціонера АТ "УКРСОЦБАНК" від 15 жовтня 2019 року внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ "АЛЬФА-БАНК" став правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків після "УКРСОЦБАНК" (а.с.20-21).

12 серпня 2022 року відбулась зміна найменування позивача з АТ "АЛЬФА-БАНК" на АТ "СЕНС БАНК" без зміни організаційно-правової форми, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.19).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, у відповідачів виникла заборгованість в розмірі 68 373, 49 доларів США (а.с.18).

За змістом положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст.611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставістатті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст.526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі станом на дату звернення ПАТ "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є АТ "АЛЬФА-БАНК" (АТ "СЕНС БАНК" після 01 грудня 2022) до суду мали грошове зобов`язання та на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 січня 2015 року з останніх у солідарному порядку було стягнуто заборгованість за договором кредиту №674-ф03.7/60 від 27 серпня 2007 року у розмірі 68 373, 49 долари США за курсом НБУ станом на 14 січня 2015 року, що становить 1 078 249, 94 грн.

Як вбачається з рішення, з відповідачів на користь Банку було достроково стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, сума боргу встановлена на відповідну дату на 14 січня 2015 року, є встановленою судом, а отже має преюдиційне значення та не підлягає повторному доказуванню.

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами наявні грошові зобов`язання. Відповідачами вказане рішення не оскаржене, останнє не скасовано. Матеріали справи не містять доказів щодо добровільного виконання відповідачами взятого на себе зобов`язання.

З огляду на те, що відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржниками в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

У вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З викладеного слідує, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Невиконанням грошового зобов`язання не припиняє правовідносин сторін, не звільняє відповідачів від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє позивача права на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за весь час прострочення (зобов`язання є триваючим).

При цьому, право на позов про стягнення коштів на підставі вказаної статті виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, оскільки зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, позивач звернувся до суду 06 лютого 2023 року, останній має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, з урахуванням положень ст.257, 261 ЦК України, в межах заявлених позовних вимог з 06 лютого 2020 року та до 23 лютого 2022 року включно.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента №133/2022 від 14.03.2022; строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента №259/2022 від 18.04.2022; строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №341/2022 від 17.05.2022; строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №573/2022 від 12.08.2022; строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №757/2022 від 07.11.2022; строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 6, 02.2023 №58/2023; строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 1.05.2023 №255/2023.

Тобто, кінцевою датою розрахунку платежів згідно з ч.2 ст.625 ЦПК України є 23 лютого 2022 року.

Таким чином, за період з 06 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року включно сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, становить 6 249, 16 доларів США за розрахунком: з 06 лютого до 31 грудня 2020 року = 1854, 51 доларів США 68 373, 49 (сума заборгованості, встановлена рішенням суду у справі №521/13693/14-ц (без врахування попередніх інфляційних витрат та 3% річних) х 3% х 330днів/365днів; з 01 січня по 31 грудня 2021 року = 2045, 60 доларів США (68 373, 49 х 3% х 365днів/366 днів); з 01 січня по 23 лютого 2022 року = 303, 47 доларів США (68373, 49 х 3% х 54 дні/365 днів).

За таких обставин, вимоги позивача дійсно підлягають задоволенню частково у розмірі 4203, 58 доларів США.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своїх апеляційних скарг, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропуск строку позовної давності, то колегія суддів зазначає таке.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (стаття 266 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, врахував межі позовної давності і стягнув їх за період з 06 лютого 2020 року по 23 лютого 2022 року, а тому такі доводи є неспроможними.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що виконавче провадження не відкривалось, то колегія суддів зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Також Велика Палата Верховного Суду нагадує, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22)).

Таким чином, невідкриття виконавчого провадження не позбавляє кредитора права звернення до суду на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка за своїм характером має відновлюючу функцію майнових втрат за невиконання рішення суду.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

Апеляційним судом встановлено, що згідно з інформації з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з обліку з 13 грудня 2021 року у звязку із смертю (а.с. 133).

Аналогічна інформація надійшла від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради (а.с. 134).

Згідно із ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно з ч. 1 ст. 42, ч. 1 ст. 48 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Статтями 46, 47 ЦПК України передбачено, що вони можуть мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) та здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність).

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

З аналізу пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Діючим цивільно-процесуальним законодавством не передбачено судового врегулювання спору з особою, яка на час звернення до суду померла.

Правонаступництво у разі смерті фізичної особи у порядку ст. 55 ЦПК України можливе шляхом залучення правонаступника, а не заміни відповідача, лише за умови, що фізична особа померла після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі.

Отже, дана норма підлягає застосуванню в разі коли відповідач на момент відкриття провадження мав цивільну процесуальну дієздатність та помер після відкриття провадження у справі, а цивільна справа, стороною якої на час пред`явлення позову є померла особа розглядатися не може.

На момент відкриття провадження (28 лютого 2023 року) у справі відповідач ОСОБА_2 помер (13.12.2021 року знятий у зв`язку із смертю), його цивільна правоздатність і дієздатність припинились.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що провадження у справі за позовними вимогами про стягнення заборгованості, які пред`явленні до ОСОБА_2 , необхідно закрити у зв`язку з смертю відповідача ОСОБА_2 , яка настала до подачі позовної заяви.

Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 20.06.2019р. у справі № 185/998/16-ц та від 18.12.2019р. у справі № 127/328/17.

Апеляційний суд зазначає, що ЦПК України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Навпаки, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона - учасник процесу - вибула з певних причин (у тому числі й у зв`язку зі смертю) після відкриття провадження у справі. При цьому, в позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Таким чином, якщо фізична особа - відповідач у справі помер до подання позову, а права і обов`язки померлого переходять до його спадкоємців чи іншої особи, позивач повинен подати позов безпосередньо до його спадкоємців чи іншої особи.

За таких обставин, оскільки на момент подання позовної заяви відповідач помер та вказане стало відомо суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду рішення, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно з`ясував обставини, що мають значення для справи, довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду відповідають обставинам справи.

Водночас ОСОБА_2 помер до відкриття провадження у справі, а тому провадження у справі підлягає закриттю в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 377, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 жовтня 2023 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк