ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9046/24 Справа № 204/9122/21 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Кругман А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року у справі №204/9122/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є клієнтом АТ «Ідея Банк» та споживачем його фінансових банківських послуг на підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк». 09.07.2020 року їй було відкрито поточний рахунок у валюті долар США IBAN НОМЕР_1 . Особисто ОСОБА_1 за зазначеним поточним рахунком була здійснена фінансова операція щодо поповнення рахунку через касу відділення №2 у м.Дніпрі за адресою: м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 3-А, на суму 10 000,00 доларів США. 31.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до каси відділення №2 АТ «Ідея Банк» у м.Дніпрі з метою зняття грошових коштів, проте, отримала відповідь про те, що на її поточному рахунку в доларах США грошові кошти відсутні. Але, жодної фінансової операції по отриманню грошових коштів з вищезазначеного рахунку позивач не здійснювала і грошима не користувалась. З виписок по рахунку позивачу стало відомо, що грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США було знято невідомою особою через касу відділення №2 АТ «Ідея Банк» у м.Дніпрі 09.07.2020 року.

Просила стягнути з відповідача 10 000,00 доларів США невиконаного зобов`язання; 3% річних у сумі 412,21 доларів США; пеню у розмірі 25 000,00 доларів США; моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.; витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 30 000,00 грн. та витрати, пов`язані з оплатою судово-почеркознавчої експертизи

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з АТ «Ідея Банк» на її користь грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США , що станом на дату ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 410 434 грн., три відсотки річних за період з 09.07.2020 року по 22.11.2021 року у розмірі 412,21 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 16 918, 49 грн., а також пов`язані з проведенням почеркознавчої експертизи у сумі 5 500 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено відсутність зобов`язання перед позивачем, оскільки відповідно до відомостей виписки по особовому рахунку 09 липня 2020 року ОСОБА_1 зняла з її розрахункового рахунку 10 000 доларів США, а отже відсутні й підстави для застосування вимог ст. 625 УК України. Крім того звертає увагу, що суд першої інстанції задовольнив вимогу стягнення коштів за ст. 625 не з дати прострочення, а з «дати відкриття поточного рахунку», що не відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Також наголошує, що вперше призначена експертиза не була проведена через несплату позивачем її вартості експертній установі. А тому на їх думку ці дії позивача свідчили про ухилення від участі у проведенні експертизи, яка, в даному випадку, має визначальне значення для встановлення обставин справи, а також є способом реалізації основоположних засад цивільного судочинства - змагальності сторін, доведеності та переконливості їх доводів та доказів перед судом. З огляду на наведене, повторне призначення експертизи не мало відбуватись, а судом мало б бути встановлено факт недоведення позивачем того, що підпис від імені ОСОБА_1 у заяві на видачу готівки №3576352 від 09.07.2020 виконано іншою особою у відповідності до положень ст. .109 ЦПК України.

Представником ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 15 липня 2024 року без змін, як законне та обґрунтоване. З посиланням на доводи аналогічні доводам позовної заяви зазначала, що суд першої інстанції встановивши, що підпис в графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки № 3576352 від 09 липня 2020 року у сумі 10 000,00 доларів США, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 10 000,00 доларів США. Виписка по картковому рахунку підтверджує лише факт списання грошових коштів з рахунку клієнта, однак висновок експертизи підтвердив, що зазначену готівку отримала не позивач, а стороння особа.

З приводу необхідності призначення експертизи вказала, що тільки висновок експерта міг підтвердити, що підпис в заяві на видачу готівки від 09.07.2020 року виконано не позивачем. Не погоджується із твердженням відповідача щодо ухилення від проведення експертизи, оскільки вона сама була ініціатором проведення експертизи, вперше не отримувала рахунок вартості проведення експертизи і матеріали справи не спростовують цього. Крім того, судом апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги відповідача на ухвалу про призначення експертизи було досліджено питання про надходження розрахунку на проведення експертизи та проглянуто доводи відповідача щодо ухилення позивачем її оплати.

Також вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що банк неналежним чином виконував зобов`язання за договором, вчасно не повернув належні позивачці кошти, які були нею внесені на поточний рахунок та списані за заявою невідомої особи 09.07.2020 року, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача три відсотки річних від суми 10 000,00 доларів США за період з 09.07.2020 року по 22.11.2021 року, що складає 502 дні та суму у розмірі 412,21 доларів США.

В судове засідання з`явились представник АТ «Ідея Банк»-Бабіч О.І. та представник ОСОБА_1 адвокат Ключенкова Х.В..

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ «Ідея Банк» та споживачем його фінансових банківських послуг на підставі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Ідея Банк», що не заперечується сторонами .09 липня 2020 року ОСОБА_1 було здійснено відкриття поточного рахунку у валюті долар США IBAN НОМЕР_1 .

Особисто ОСОБА_1 за зазначеним поточним рахунком була здійснена фінансова операція щодо поповнення рахунку через касу відділення №2 у м.Дніпрі за адресою: м.Дніпро, вул.Січових Стрільців, 3-А, на суму 10 000,00 доларів США. На зазначений поточний рахунок позивач внесла 10 000,00 доларів США через касу відділення банку готівкою на поточний рахунок IBAN НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції.

31.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до каси відділення №2 АТ «Ідея Банк» у м.Дніпрі з метою зняття грошових коштів, проте, отримала відповідь про те, що на її поточному рахунку в доларах США грошові кошти відсутні.

З виписки по рахунку вбачається, що грошові кошти у сумі 10 000,00 доларів США було знято невідомою особою через касу відділення №2 АТ «Ідея Банк» у м.Дніпрі 09.07.2020 року.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилалась на те, що жодної фінансової операції по отриманню грошових коштів з вищезазначеного рахунку позивач не здійснювала і грошима не користувалась, більш того, підпис в графі «Підпис отримувача» в заяві на видачу готівки № 3576352 від 09 липня 2020 року, належить не їй.

Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року, залишеної без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13.03.2024, по справі призначена судово-почеркознавча експертиза (а.с.148-150, 216-220 т.3).

Згідно висновку експерта №СЕ-19/104-23/46159-ПЧ, підпис в графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки № 3576352 від 09 липня 2020 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 10 000,00 доларів США, суд першої інстанції виходив із того, що підпис в графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки № 3576352 від 09 липня 2020 року у сумі 10 000,00 доларів США, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно із статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що вона не зверталась у касу АТ «Ідея Банк» для отримання депозитних коштів 09.07.2020 року, а тому їй було неправомірно відмолено у їх видачі 31.08.2021 року.

Відповідно до положень ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно вимог ст. 1071 ЦК України банк може списати кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених Законом чи договором між банком і клієнтом.

Крім того, відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Висновком експерта встановлено №СЕ-19/104-23/46159-ПЧ, що підпис в графі «Підпис отримувача» заяви на видачу готівки № 3576352 від 09 липня 2020 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Відповідно до ч.1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Таким чином факт безпідставного списання банком з рахунка ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 10 000 Доларів США доведено належним, допустимим та достовірним доказом, зокрема висновком експерта.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав оцінку наданим банком документам, які підтверджують списання коштів з рахунку позивача , зокрема виписці та заяві про видачу готівки, не спростовують правильності висновків суду щодо неправомірності такого списання. Зокрема виписка підтверджує факт списання, а не отримання позивачем через касу банку спірних коштів, а заява про видачу готівки, як встановлено вище була підписана сторонньою особою, а не позивачем.

Крім того, банк заперечуючи проти висновків експерта не скористався правом призначити повторну чи додаткову комплексну експертизу, а тільки оскаржив ухвалу про призначення експертизи до суду апеляційної інстанції, який у постанові від 13 березня 2024 року прийшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення клопотання представника позивача про призначення по справі експертизи.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи в частині стягнення суми боргу.

З приводу доводів щодо звернення позивача повторно із клопотанням про призначення експертизи та не проведення експертизи вперше через її несплату позивачем, то суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги банку на ухвалу про призначення експертизи від 01 грудня 2021 року вже надавав їм оцінку та зокрема зазначив наступне.

Згідно листа Дніпропетровського НДЕКЦ № 19/104/2 від 24.11.2023 року ініціатором призначення експертизи у даній цивільній справі є суд, який постановив ухвалу про призначення експертизи, у вересні 2023 року розрахунок вартості проведення судової експертизи або експертного дослідження надіслано на адресу суду.

В матеріалах даної цивільної справи відсутні докази отримання судом рахунку на провадження експертизи так як і відсутні докази направлення рахунку позивачу, а тому апеляційний суд вважає, що доводи скарги стосовно ухилення позивачкою сплати вартості експертизи є безпідставними та не підтверджені жодними належними доказами.

Крім того, слід зазначити, що повернення експертною установою матеріалів справи без виконання ухвали про проведення експертизи не перешкоджає зверненню сторін спору до суду із таким клопотанням повторно.

З приводу оскаржуваних відповідачем вимог ОСОБА_1 в частині трьох відсотків річних слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи фінансова операція, в результаті якої з рахунку ОСОБА_1 незаконно було списано грошові кошти була проведена в іноземній валюті у розмірі 10 000 доларів США, тобто дорівнювала тій сумі, яку позивач до цього поклала на рахунок в АТ «Ідея Банк».

Три відсотки річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

У своїй постанові від 16.01.2019 року в справі №464/3790/16-ц (14-465цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що: «Таким чином, суди зробили правильний висновок про наявність правових підстав для стягнення боргу у валюті, визначеній договором. Також Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій у частині визначення 3% річних у доларах США, оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочена сума визначена у доларів США, що передбачає і нарахування 3% річних саме із доларів США».

Ураховуючи викладене суд вважає правомірним нарахування позивачем трьох відсотків річних у валюті кредиту та пред`явлення їх до стягнення саме в іноземній валюті - доларах США.

З висновку Верховної Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц слідує, що проценти за неправомірне користування чужими коштами передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань, а є гарантією належного виконання зобов`язання. Тобто ці проценти мають іншу самостійну правову природу ніж проценти за правомірне користування кредитом чи позикою (за статтями 1048 та 1054 ЦК України), які за правовою природою є винагородою за користування грошовими коштами.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням.

Отже, враховуючи те, що відповідач неправомірно списав кошти з рахунку позивача, користувався ними, тому відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України повинен сплатити позивачу 3% річних за користування грошовими коштами позивача.

Позивач просив стягнути з відповідача 3% річних з 09.07.2020 року, з моменту коли було неправомірно списано грошові кошти по 22.11.2021 року, тобто момент звернення із позовом до суду.

Однак зазначене не відповідає вимогам статті 625 ЦК України, оскільки стягнення 3% річних виникає з моменту порушення зобов`язання, тобто з моменту, коли ОСОБА_1 дізналась про незаконне списання з її рахунку грошових коштів, а саме з моменту звернення до банку із відповідною заявою 31.08.2021 року та до момент звернення до суду із вказаним позовом, тобто до 22.11.2021 року,як просила позивач.

За встановлених обставин, стягнувши 3 % річних в сумі 412,21 доларів США, суд першої інстанції помилився із визначенням періоду, за який вони розраховуються, а тому рішення в цій частині підлягає зміні в періоді та розмірі 3 % річних, а саме на 69,04 доларів США, які розраховуються за період з 31.08.2021 року по 22.11.2021 року (10 000 доларів США *3% * 84 : 365 : 100 ).

Згідно статті 367 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або

частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при визначенні періоду за який розраховуються 3 % річних, апеляційна скарга банку підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у відповідних сумах та періоді.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року в частині стягнення трьох відсотків річних змінити, виклавши резолютивну частину рішення наступним чином: «стягнути три відсотки річних за період з 31.08.2021 року по 22.11.2021 року у розмірі 69,04 доларів США, що станом на дату ухвалення рішення за офіційним курсом Національного банку України становить 2833,40 грн.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: