ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/45/24 Номер провадження 22-ц/814/3476/24Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н.С. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
У Х В А Л А

04 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

вирішуючи питання про відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року, ухвалене суддею Миркушіною Н.С., повне рішення складено 22.07.2024, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

22 липня 2024 року Хорольським районним судом Полтавської області ухвалено рішення, яке в апеляційному порядку оскаржено відповідачем ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга подана засобами поштового зв`язку 06.09.2024 та надійшла до суду 10.09.2024.

При подачі апеляційної скарги скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому поважність причин пропуску строку на оскарження обґрунтовується тим, що копію повного тексту рішення отримано 23.07.2024; апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, оскільки постійно вимикалося світло та лунала повітряна тривога, в результаті чого відповідач вимушена була чекати ввімкнення світла, ходити до бомбосховища. Крім цього, вказує, що відвідувала поховання воїнів Хорольщини.

Також скаржниця просить встановити розмір сплати судового збору за подання апеляційної скарги, а також встановити порядок його сплати після закінчення розгляду справи.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.09.2024 наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року визнано неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року залишено без руху, надано їй строк протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме наведення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження та надання доказів сплати судового збору.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

Копія вказаної ухвали отримана скаржницею 07.10.2024.

30.10.2024 від скаржниці надійшла заява про усунення недоліків, яка подана засобами поштового зв`язку 27.10.2024, до якої додано квитанцію про сплату судового збору у сумі 1453,44 грн. Отже недоліки, викладені в ухвалі апеляційного суду від 23.09.2024, щодо надання доказів сплати судового збору, скаржницею усунуті.

Перевіряючи наведені скаржницею в заяві інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд зазначає таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 17 ЦПК України.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 127 ЦПК суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому законом.

Отже, ЦПК України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

У статті 354 ЦПК України наведено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктами 3, 4 ст. 357 ЦПК України передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Приписи п.4 ст. 357 ЦПК України є імперативними та зобов`язують суд, у разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Такий підхід обумовлений тим, що право на оскарження судового рішення обмежене встановленим у законі строком на апеляційне оскарження, покликаним на дотримання принципу правової визначеності як одного з елементів верховенства права, та має дисциплінувати суб`єктів цивільного судочинства.

При цьому в разі подання апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд повинен надати йому оцінку та вирішити шляхом визнання/невизнання причин пропуску такого строку поважними/неповажними. Тобто, поновлення строку (у випадках, що не віднесені до регламентованих частиною другою статті 358 ЦПК України) не є обов`язком суду, а є предметом його оцінки (розсуду) залежно від установлених обставин, доводів і доказів сторін.

ЄСПЛ висловив позицію стосовно того, що, розглядаючи підстави для поновлення пропущеного строку, національні суди мають враховувати, що питання стосовно того, чи було дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (справи «Скордіно проти Італії», «Ятрідіс проти Греції»).

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

У поданій суду заяві відповідачка ОСОБА_1 , як на інші підстави поважності пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду вказує, що вона чекала відповіді із страхової компанії «ТАС», яка надійшла з запізненням, а саме на початку вересня 2024 року. До заяви додано копію вказаного листа.

Разом з тим лист, на який посилається заявниця, датований страховою компанією «ТАС» 18.07.2024 р. Доказів на підтвердження того, що скаржниця отримала зазначений лист від страхової компанії на початку вересня 2024 року, нею не надано.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що наведені скаржницею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, тому слід відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року.

Керуючись ст. 357ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Визнати неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 22 липня 2024 року, ухвалене суддею Миркушіною Н.С., повне рішення складено 22.07.2024, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук