ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5503/24 Справа № 206/2129/22 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року та на додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек (суддя першої інстанції Нестеренко Т.В.),

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек, в якому просив:

Визнати припиненим кредитний договір №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк».

Визнати припиненим договір іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк». Скасувати запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно №2248968 від 02.08.2005 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН 4735896.

Скасувати запис про іпотеку, внесений до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер 2355189 від 05.09.2005 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ПовєткіноюН.М..

Скасувати запис про іпотеку, внесений до Державного реєстру іпотек, номер запису 44342981(спеціальний розділ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер: 60798986 від 06.10.2021 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, внесений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Н.С.

Витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» оригінали правовстановлюючих документів на двокімнатну квартиру загальною площею 52,4кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме договір купівлі-продажу квартири від 02.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі за №3306 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та технічний паспорт.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року та додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек задоволено у повному обсязі.

У лютому 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В. звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2024 року заяву представника Банку про пергляд зачоного рішення суду від 18 січня 2024 року залишено без задоволення.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В. у загальному порядку подала апеляційну скаргу, та вважає що рішення ухвалені судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував повне фактичне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Відсутній факт належного виконання зобов`язання за кредитним договором №DNL0GF62245195, що свідчить про відсутність підстав для визнання договору іпотеки припиненим.

Вказує на те, що договір від 19 лютого 2007 року та від 14 квітня 2016 року укладений між компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун Фінанс №1 пі-ел-сі та АТ КБ «ПриватБанк» є договорами відступлення права вимоги, а не договорами факторингу.

Наголошує на тому, що вимоги про визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими не підлягають задоволенню з тих підстав, що не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим.

Зазначає, що стягнута судом першої інстанції сума правничої допомоги є неспівмірною з обсягом виконаних робіт адвокатом позивача.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Істамова І.В. просила заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року та додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що відповідності до матеріалів справи №201/16665/16-ц, що перебували на розгляді у Самарському районному суді м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення грошових коштів, згідно до наявної виписки, що була надана АТ КБ «Приватбанк» переуступка боргу за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відбулась19.02.2007 року за 22 483,09 доларів США, у тому числі 131,92 доларів США; 1419,14 доларів США; 3041,58 доларів США; 17890,45 доларів США.

Згідно до тієї ж виписки кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року.

Позивач ОСОБА_1 за період перебування заборгованості у компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» сплатив 27977,82 доларів США, а фактично передав ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість ОСОБА_1 у розмірі 24327,58 доларів США.

ОСОБА_2 , просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, 02.08.2005 року ЗАТ КБ «Приватбанк» (у подальшому змінило назву на АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір DNL0GF62245195 (а.с.40-41).

В забезпечення виконання зобов`язань за договором DNL0GF62245195 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, що було посвідчено нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. 02 серпня 2005 року та зареєстровано в реєстрі за №3308 (а.с.44-47).

У відповідності до п.6 договору іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 , власником якої є позивач.

Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. внесено запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно № 2248968 від 02.08.2005 року, внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , номер РПВН 4735896.

02.08.2005 року кредитором було вилучено у позивача ОСОБА_1 оригінали правовстановлюючих документів на двокімнатну квартиру загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка знаходиться в АДРЕСА_1 , а саме договір купівлі-продажу квартири від 02.08.2005 року, зареєстрований в реєстрі за №3306 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та технічний паспорт (а.с.48-49).

19.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» відступив право вимоги за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» (а.с.167-204).

14.04.2016 року «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відступив зворотно право вимоги за вищевказаними договорами ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 205-231).

У зв`язку із відступленням права вимоги за договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь АТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Каримовою Неллею Сабіровною внесено ще один запис про іпотеку 44342981 (спеціальний розділ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60798986 від 06.10.2021 року на підставі договору іпотеки №DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року.

У відповідності до матеріалів справи №201/16665/16-ц, що перебували на розгляді у Самарському районному суді м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення грошових коштів, згідно до наявної виписки, що була надана АТ КБ «Приватбанк» переуступка боргу за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь « ОСОБА_4 № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відбулась19.02.2007 року за 22 483,09 доларів США, у тому числі 131,92 доларів США; 1419,14 доларів США; 3041,58 доларів США; 17890,45 доларів США.

Згідно до тієї ж виписки кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року.

14.04.2016 року були здійснені операції з призначенням платежу price acc to the RMBC repurchasе Agreement dd 14.04.2016 на суму 22 483,09 доларів США.

Фактично ОСОБА_1 ці кошти не сплачував. Отже, на кредитному рахунку 4033, який використовується Банком для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відображені операції, які не передбачені кредитним договором.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач повністю погасив заборгованість за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року, а тому іпотеку слід вважати припиненою.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст.ст. 526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно вимог ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Укладеним між сторонами в даній справі Договором іпотеки квартири від 02.08.2005 року передбачено, що цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавця за кредитним договором, укладеного між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем (п. 2 Договору). Термін дії договору - до повного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (п. 27 Договору).

За приписами ст.ст. 3, 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави прийти до висновку про те, що іпотека припиняється, зокрема, в разі припинення основного зобов`язання на підставі його виконання. При цьому, законодавець не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконання основного зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання презюмується, тобто з часу, коли основний (кредитний) договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

Аналогічні висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі 711/4556/16-ц.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Посвідчивши іпотечний договір, приватним нотаріусом Повєткіною Н.М. було зареєстровано заборону на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.317 та ст.319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена лише у випадку і порядку, встановлених законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як визначено ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Враховуючи те, що кредитний договір та договір іпотеки нерухомого майна є припиненими, записи про державну реєстрацію обтяження нерухомого майна та запис про іпотеку цього майна підлягає скасуванню.

При винесенні рішення судом має бути враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Матеріалам справи встановлено та підтверджує/ться наявними у справі доказами те, що у відповідності до матеріалів справи №201/16665/16-ц, що перебували на розгляді у Самарському районному суді м. Дніпропетровська за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення грошових коштів, згідно до наявної виписки, що була надана АТ КБ «Приватбанк» переуступка боргу за кредитним договором DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року та договором іпотеки № DNL0GF62245195 від 02.08.2005 року на користь « ОСОБА_4 № 1 ПІ-ЕЛ-СІ» відбулась19.02.2007 року за 22 483,09 доларів США, у тому числі 131,92 доларів США; 1419,14 доларів США; 3041,58 доларів США; 17890,45 доларів США.

Згідно до тієї ж виписки кошти, які сплачувалися ОСОБА_1 протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені з вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року. 14.04.2016 року були здійснені операції з призначенням платежу price acc to the RMBC repurchasе Agreement dd 14.04.2016 на суму 22 483,09 доларів США.

Також згідної наявної інформації у ЄДРСР вбачається, що у Самарському районному суді м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 206/346/16-ц за наслідками розгляу якої було ухвалено рішення, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2022 року про відмову у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Вказаною постановою було встановлено, що «що звертаючись з позовною заявою 22.01.2016 року, тобто до моменту відступлення «Юкрейн Мортгейдж Лоун Файнес №1 ПІ-ЕЛ-СІ» права вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», що дає можливість прийти до логічного висновку, що останній на момент подання позову не мав права вимоги до відповідача та не входив до кола осіб, що можуть звернутися до суду із зазначеним позовом в розумінні положень ст.16 ЦК України.

Крім того, відповідач посилається на ті обставини, що кошти, які сплачувались ним протягом періоду з 19.02.2007 року по 14.04.2016 року зараховувались окремо: на погашення тіла кредиту, погашення процентів, сплати комісії та сплати пені із вказівкою на призначення платежу як погашення заборгованості за кредитним договором від 02.08.2005 року.

Також посилається на ті обставини, що кошти на рахунок « ОСОБА_4 №1 ПІ-ЕЛ-СІ» не сплачував, а на кредитному рахунку НОМЕР_1 , що використовується позивачем для зарахування коштів, спрямованих на погашення кредиту, відображені операції, які не передбачені кредитним договором (том 2 а.с.2-133).

Доводи апеляційної скарги, що банк в ході розгляду справи набув права вимоги, а тому суд не мав права відмовляти у задоволені позовних вимог, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з позову, останній взагалі скрив факт відступлення « ОСОБА_4 №1 ПІ-ЕЛ-СІ» права вимоги.».

Згідно ч. 4-5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Апеляційний суд вважає, оскільки, у вищеазначених цивільних справах, судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_1 , свої зобов`язання за кредитним договором виконав, то відсутні підстави вважати, що дані правовідносини є не припиненими, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки таке рішення відповідає як процесуальним так і матеріальним нормама права.

Відповідно до статті 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

В силу статті 5 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов`язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов`язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред`явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника.

Згідно статті 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: 1) страхової діяльності; 2) діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; 3) надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; 4) діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Ліцензія, яка надається для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, не може передаватися третім особам.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг встановлено, що кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Не є фінансовими установами (не мають статусу фінансової установи) незалежні фінансові посередники, що надають послуги з видачі фінансових гарантій в порядку та на умовах, визначених Митним кодексом України (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг).

Компанія Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ" не входить до переліку фінансових установ (не є кредитною установою), унесених до Державного реєстру фінансових установ, що розміщений на офіційному сайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Юкрейн Мортгейдж Лоун Файненс № 1 ПІ-ЕЛ-СІ (Ukraine Mortgage Loan Finance no. 1 plc), місцезнаходження якої: АДРЕСА_2 , Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії (PELLIPAR HOUSE, 1-st Floor, 9 Cloak Lane, London, EC4R 2RU, United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland), не є резидентом України, не має банківської або іншої ліцензії на здійснення кредитної діяльності на території України, отже не мала права за законодавством України здійснювати операції з обслуговування споживчих кредитів громадян України, а саме нараховувати та стягувати проценти і комісії, наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.01.2020 року у справі №363/1264/15.

Згідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами 1-3 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію рахунку копія договору про надання правової (правничої) допомоги від 20.07.2022, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія прибуткового касового ордеру №1 від 20.07.2022, відповідно до якого вбачається сплата послуг ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у сумі 15000, 00 грн.

Так, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у ч. 6 ст. 137 ЦПК України.

З вище викладено вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі подання іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 року, у справі № 907/357/16).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції правильно виходив із того, що визначений адвокатом. розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді є співмірним із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, участю адвоката у судових засіданнях, а тому вважав за необхідне стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги обставини справи, норми права, наявні в матеріалах справи докази щодо підтвердження витрат на правничу допомогу, керуючись нормами ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення суми понесених позивачем витрат, оскільки суд першої інстанції з врахуванням співмірності з складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, участю адвоката у судових засіданнях, дійшов обґрунтованого висновку про 15000 грн. судових витрат.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).,

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року та на додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст судового рішення складено 9 грудня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи