КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9536/2024 Головуючий у 2 інстанціїТаргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

ІменемУкраїни

30 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в обгрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_6 , яка булла зареєстрована та проживала за адресою: с. Попівка, Канівський район, Черкаська область до 30 вересня 1997 року, а потім переїхала проживати у Київську область, де проживала разом із нею за однією адресою.

Останні шість місяців по день смерті мати проживала без реєстрації разом з братом позивачки - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді земельної частки (пай), розміром 2,94 га, без визначення меж в натурі на місцевості в Колективному с/г підприємстві «Славутич», що розташоване на території с. Попівка Канівського району Черкаської області.

27 червня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Узинської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_6 , однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини.

В той же час, ОСОБА_1 довідалася, що державнимнотаріусом було заведено спадкову справу № 70422813, щодо майна померлої ОСОБА_6 , однаксвідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося.

Як на підставу для поновлення строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 посилалася на те, що фактично мати проживала постійно разом із нею без реєстрації місця проживання в період з 01грудня 1999 року по 20 серпня 2005 року за адресою: АДРЕСА_1 , а в період з 30 серпня 2005 року по 30 жовтня 2008 року мати проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказувала на те, що на час відкриття спадщини ОСОБА_1 мала малолітнього сина ОСОБА_7 (11 років).

30 травня 1999 року ОСОБА_1 поховала свого чоловіка ОСОБА_8 і залишилася з малолітнім сином сама, а на день смерті матері та після її смерті вона була вагітна, а ІНФОРМАЦІЯ_2 народила сина ОСОБА_9 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 народила дочку ОСОБА_10 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дочку ОСОБА_11 .

З ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 має статус багатодітної матері та усіх дітей ростила в основному сама.

Крім того, ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала на те, що за п`ять місяців до смерті матері вона поховала сина ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . ІНФОРМАЦІЯ_7 поховала сина ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_8 поховаласина ОСОБА_13 , який служив у лавах ЗСУ.

У період з 31 вересня 2003 по 07 грудня 2012 року ОСОБА_1 працювала в СВГ «Розаліївський» телятницею з шестиденними робочими днями з одним вихідним днем неділя, початок роботи з 06:00 год. до 20:00 год.,обідня перерва з 12:00 год. до 14:00 год.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 проживає разом з дітьми в однокімнатному будинку і має скрутне матеріальне фінансове становище, земельних паїв немає, просила суд визначити додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 .

Рішенням Білоцерківського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не визнав поважними причини, які ОСОБА_1 довела належними і допустимими доказами, пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами.

Вказує на те, що суд першої інстанції не дав врахував стан здоров`я позивачки, її сімейний та психологічний стан.

Суд не звернув уваги на складні умови праці, не дав належної оцінки тому факту, що відстань між місцем постійного проживання позивачки і місцем знаходження спадкового майна становить 171 кілометр.

Крім того ОСОБА_1 21 червня 2020 року поховала сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 поховала сина - ОСОБА_13 .

Також в доводах апеляційної скарги позивачка зазначає, що суд першої інстанції помилково та безпідставно встановив, що ОСОБА_3 є спадкоємцем, який прийняв спадщину, так як постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки такий висновок суперечить довідці старости Розаліївського старостинського округу №9 Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області від 26 січня 2023 року за № 09/17-18-17, в якій зазначено, що «інформація щодо постійного проживання ОСОБА_14 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 - відсутня».

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається і на те, що судом не було надано належної юридичної оцінки показам свідка, яка зазначала, що в період з 2005 року по 2008 рік спадкодавиця проживала з дочкою, а з жовтня 2008 року по травень 2009 року проживала із сином - ОСОБА_3 .

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 3ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони даної справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до положень процесуального законодавства.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Діденко О. В. направив на адресу апеляційного суду клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі позивача та її представника. Просив скаргу задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 з 20 листопада 2008 року.

З 28 січня 1998 року перебувала з ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі, у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_16 » та в період даного шлюбу народилися діти: ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

З 31 жовтня 2001 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_19 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_16 » на « ОСОБА_20 » та в період даного шлюбу народилися діти: ОСОБА_21 , 2005 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_22 , 2001 року народження, ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

14 жовтня 2010 року ОСОБА_1 видано посвідчення № НОМЕР_1 , за яким вона має право на пільги, передбачені законодавством для багатодітних сімей.

З 30 вересня 2003 року по 07 грудня 2016 року ОСОБА_1 працювала телятницею в СВК «Розаліївський».

Також, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та відповідачі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , який зареєстрований та проживає з 24 травня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , яка зареєстрована та проживає з 05 жовтня 2000 року за адресою: АДРЕСА_4 , є дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 65 років в с. Розаліївка Білоцерківського р-ну Київської обл.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , проживала в с. Попівка Канівського р-ну Черкаської обл. разом з дітьми: ОСОБА_3 , ОСОБА_26 та ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_18 вибули на інше місце проживання до Київської області.

Згідно довідки Розаліївського старостинського округу № 9 Узинської міської ради від 26 січня 2023 року за № 09/17-18-17 ОСОБА_6 проживала до дня смерті без реєстрації по АДРЕСА_1 та разом із нею проживали та були зареєстровані: син - ОСОБА_3 та онук - ОСОБА_27 .

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно: право на земельну частку (пай), розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі в Колективному с/г підприємстві «Славутич», розташованого на території с. Попівка, Канівського р-ну Черкаської обл., що належало їй на підставі копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧР№ 038673, виданого Канівською районною державною адміністрацією Черкаської обл. на підставі рішення (розпорядження) № 188 від 19 червня 1996 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 19 червня 1996 року за № 83.

З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа № 51/2023 (номер у Спадковому реєстрі: 70423813) щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , заведена Узинською державною нотаріальною конторою 22 березня 2023 на підставі заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , від 22 березня 2023 року за № 2/3

23 березня 2023 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , а саме: право на земельну частку (пай), розміром 2,94 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі в Колективному с/г підприємстві «Славутич», розташованого на території с. Попівка, Канівського р-ну Черкаської області.

27 червня 2023 року державним нотаріусом Узинської державної нотаріальної контори Малькевич Л.В. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , оскільки вона вважається такою, що не прийняла спадщину, так як не подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в строк шість місяців з дня відкриття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 21 жовтня 2009 року, а позивачка звернулася до нотаріуса з питанням прийняття спадщини у червні 2023 року, через 14 років, та не надала до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини та зволікання зі зверненням до нотаріуса із відповідною заявою у період з 21 квітня 2009 року до 21 жовтня 2009 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками першої інстанції враховуючи таке.

За загальними положеннями про спадкування, встановленими ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; право на спадкування мають особи, визначені в заповіті; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст.1261-1265 цього Кодексу; у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, ч.3,ч.5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1269 ЦК України (в редакції чинній станом на час виникнення правовідносин), спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України (з змінами, внесеними згідно із Законами № 2435-VI від 06.07.2010, № 1709-VII від 20.10.2014) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.02.2024 у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23) зазначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За загальним правилом,вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Аналіз матеріалів справи свідчить, щопозивач ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_6 та була обізнана про факт смерті матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_19 , а отже й про відкриття спадщини у зв`язку з її смертю.

Відтак, позивачка могла реалізувати своє волевиявлення на прийняття спадщини після смерті матері, як її потенційний спадкоємець першої черги за законом, шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса у встановлений шестимісячний місячний строк.

З огляду на це, не мають істотного значення доводи апеляційної скарги про стан здоров`я позивачки, сімейний стан, психологічний стан, про складні умови праці, про відстань між місцем постійного проживання позивачки і місцем знаходження спадкового майна, оскільки не підтверджують істотних труднощів для подання заяви до нотаріуса у позивачки, в період з 21 квітня 2009 року (день смерті спадкодавця) до 21 жовтня 2009 року.

Інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд критично оцінює, оскільки ви зводяться до переоцінки доказів, які були дослідження судом першої інстанції та їм була надана належна оцінка.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 21 жовтня 2009 року, а позивачка звернулася до нотаріуса з питанням прийняття спадщини у червні 2023 року, через 14 років.

Суд першої інстанції правильно констатував, що обставини, на які посилався позивач, не є поважними (пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій) причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Апеляційний суд також проаналізував інші постанови Верховного Суду, на які посилається позивач у своїй апеляційній скарзі і дійшов висновку, що вони прийняті у справах, в яких обставини спірних правовідносин не є подібними, а саме питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ставилось особами, які не були спадкоємцями першої черги, не проживали із спадкодавцем, не знали про його смерть та інші обставини, які не відповідають обставинам у цій праві.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що причини, на які посилалась ОСОБА_1 , як на підставу для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, не можуть бути визнані поважними.

Виходячи з вищенаведеного, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною позивача спірних правовідносин та положень чинного спадкового права, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст. 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрату вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі ст. ст. 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Повний текст постановискладений 01 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар