Справа № 138/3455/23
Провадження № 22-ц/801/1851/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Київська Т. Б.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 рокуСправа № 138/3455/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Литвина С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Козлівський ліцей Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, Яришівська сільська рада Могилів-Подільського району Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 138/3455/23, за апеляційною скаргою Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Київської Т. Б. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити різницю між середнім заробітком і виплаченими 2/3 заробітку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що вона працювала у Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради на посаді вчителя.

Рішенням Яришівської сільської ради № 1651-34/2023 від 24 серпня 2023 року призупинено діяльність Козлівського ліцею.

Розпорядженням Яришівського сільського голови № 115-ОД від 28 серпня 2023 року вирішено на період простою здійснювати оплату праці працівникам ліцею у розмірі 2/3 посадового окладу.

29 вересня 2023 року в. о. директора ліцею видано наказ про попередження щодо її вивільнення.

30 жовтня 2023 року наказом в. о. директора школи № 32-к, на підставі розпорядження № 23-ОС, її було звільнено з роботи.

Вважає, що її звільнення з роботи є безпідставним та протиправним, оскільки відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, у якому поняття «призупинення» діяльності закладу освіти відсутнє.

Указує, що не було отримано згоди на її звільнення, як члена профспілки та не запропоновано іншої роботи при звільненні.

При цьому, штат у Козлівському ліцеї, у тому числі і її посада, не скорочувалися.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 , просила суд:

зобов`язати Яришівську сільську раду Могилів-Подільського району Вінницької області нарахувати та виплатити їй різницю між її середнім заробітком та виплаченими 2/3 заробітку за період з 28 серпня 2023 року по 30 жовтня 2023 року;

визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 32-к від 30 жовтня 2023 року про звільнення її з роботи та поновити її на роботі;

стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 листопада 2023 року по день поновлення на роботі.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 32-к від 30 жовтня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 з посади вчителя музики.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді вчителя музики в Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Стягнуто з Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2023 року по 27 червня 2024 року, включно, у розмірі 67 663,08 грн.

Стягнуто з Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області судовий збір у розмірі 2 147,20 грн на користь Державної судової адміністрації України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства;

фактично у Козлівському ліцеї змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників не відбулося;

не провівши процедуру ліквідації ліцею, відповідачами фактично здійснено такі дії з використанням підміни цього поняття на «призупинення діяльності»;

незаконне звільнення є підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

оплату простою працівникам, включаючи непедадогічних та тих, які працюють за сумісництвом, не з їх вини лише рекомендовано здійснювати у розмірі середньої заробітної плати, відтак вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу різницю між її середнім заробітком та виплаченими 2/3 заробітку за час простою є необґрунтованою.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

У липні 2024 року Яришівська сільська рада Могилів-Подільського району Вінницької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 26 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 15 серпня 2024 року 09 год 20 хв з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

відповідачем дотримано вимог трудового законодавства щодо звільнення позивача;

у зв`язку з прийняттям рішення 34 сесії 8 скликання Яришівської сільської ради № 1651-34/2023 від 24 серпня 2023 року «Про призупинення діяльності Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області» з 01 вересня 2023 року призупинено діяльність вказаного ліцею у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці через призупинення діяльності ліцею згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, а директора ліцею зобов`язано вжити заходів щодо вивільнення працівників згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці через призупинення діяльності ліцею;

пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України не містить вичерпного переліку підстав, які б дозволяли безальтернативно трактувати роботодавцю поняття зміни в організації виробництва і праці та воно не обмежується ліквідацією, реорганізацією, банкрутством або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, тому значення «призупинення діяльності» не суперечить нормам цього Кодексу;

позивачу неможливо було запропонувати працевлаштування в Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області у зв`язку з вивільненням усіх працівників ліцею, зумовленим відсутністю необхідних умов праці.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства;

місцевим судом обґрунтовано відновлено її конституційне право на працю, шляхом поновлення на роботі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що позивач працювала в закладах освіти села Козлів з 15 серпня 1980 року до 30 жовтня 2023 року, у тому числі на посаді вчителя Козлівської школи Могилів-Подільського району, яка згодом була перейменована в ліцей.

Відповідно до рішення 34 сесії 8 скликання Яришівської сільської ради № 1651-34/2023 від 24 серпня 2023 року «Про зупинення діяльності Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області» з 01 вересня 2023 року діяльність указаного ліцею призупинено у зв`язку зі зміною в організації виробництва, згідно пункту статті 40 КЗпП України.

Розпорядженням сільського голови Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області № 115-ОД від 28 серпня 2023 року «Про оголошення простою в Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради» в ліцеї оголошено простій не з вини працівника всім педагогічним та непедагогічним працівникам закладу з 28 серпня 2023 року по 28 жовтня 2023 року.

Наказом в. о. директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради «Про попередження працівників Козлівського ліцею про наступне вивільнення у порядку статті 49-2 КЗпП України» № 27-к від 29 серпня 2023 року попереджено працівників ліцею, зокрема ОСОБА_1 , про наступне вивільнення у зв`язку з призупиненням роботи закладу.

29 серпня 2024 року ОСОБА_1 ознайомлена з указаним наказом.

Наказом в. о. директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради «Про звільнення працівників ліцею» № 39-к від 30 жовтня 2023 року, на підставі розпорядження № 23-ОС від 28 серпня 2023 року «Про попередження працівників Козлівського ліцею про наступне вивільнення у порядку статті 49-2 КЗпП» ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя музики.

З трудової книжки позивача слідує, що згідно запису № 16 підставою її звільнення указано пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП, у зв`язку із закриттям ліцею.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Припинення трудового договору може мати місце лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 3 КЗпП України).

Статтею 5-1 КЗпП України встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Між сторонами виник спір про законність звільнення позивача на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Отже однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Попередження це письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник з дотриманням установленого законодавством двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці або ж відмовитися від неї. Двомісячний строк попередження передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відсутність підтвердження про те, що роботодавець запропонував вакансії у випадках передбачених КЗпП України є порушенням трудового законодавства.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц зроблено висновок, що:

«з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_1 не пропонувалась інша робота в устонові - Козлівському ліцеї, оскільки, як вважає відповідач, неможливо було перевести останню у зв`язку з вивільненням працівників та відсутністю необхідних умов для продовження праці.

Ба більше, доказів того, що позивачу пропонувалась робота у іншому закладі загальної середньої освіти цієї ж територіальної громади, зокрема в Хоньковецькому ліцеї чи Липчанській гімназії, куди були переведені діти, які навчались у Козлівському ліцеї, матеріали справи не містять.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, станом на день звільнення позивача Козлівський ліцей не було ліквідовано чи реорганізовано, він не став банкрутом та не відбулось його перепрофілювання, так і не було скорочення чисельності або штату працівників, що фактично було підтверджено в ході судового розгляду даної справи представником відповідача Яришівської сільської ради.

При цьому суд виходить із того, що згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Зокрема, висновок щодо права підприємства самостійно визначати організаційну структуру викладено Верховним Судом також у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц.

Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю передбачені статтями 43-46 Конституції України.

Установлено, що розпорядженням сільського голови Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району № 115-ОД від 28 серпня 2023 року «Про оголошення простою в Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради» у ліцеї оголошено простій не з вини працівника всім педагогічним та непедагогічним працівникам закладу з 28 серпня 2023 року по 28 жовтня 2023 року.

Указане розпорядження прийнято на підставі та з урахуванням частини першої статті 34, частини першої статті 113 КЗпП України, пункту 20 частини четвертої статті 42 та частини восьмої статті Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України № 3057-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02 травня 2023 року, постанови КМУ від 07 березня 2023 року № 221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану», рішення 34 сесії Яришівської сільської ради № 1651-34/2023 «Про призупинення діяльності Козлівського ліцею Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області» від 24 серпня 2023 року.

Пунктом 3 цього розпорядження доручено директору ліцею забезпечити виконання розпорядження, шляхом видачі відповідного наказу в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

Пунктом 4 розпорядження вирішено здійснювати оплату праці педагогічним працівникам у період простою у розмірі 2/3 посадового окладу з урахуванням педагогічного навантаження, які вони мали до запровадження простою.

На підставі розпорядженням сільського голови Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району № 115-ОД від 28 серпня 2023 року в. о. директора Козлівського ліцею видано наказ № 43-к «Про оголошення простою у зв`язку з введенням воєнного стану» від 29 серпня 2023 року, яким в ліцеї було оголошено простій не з вини працівника з 28 серпня 2023 року по 28 жовтня 2023 року.

Отже на момент звільнення позивача ОСОБА_1 , яке мало місце 30 жовтня 2023 року, простою не було.

Простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця (частини перша та друга статті 34 КЗпП України).

Відповідно до статті 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55-63 цієї Конституції.

Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України № 64/2022 від 24 квітня 2022 року «Про введення воєнного стану України».

Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133, від 18 квітня 2022 року № 259, від 18 травня 2022 року № 341, від 12 серпня 2022 року № 573, від 7 листопада 2022 року № 757, а також від 6 лютого 2023 року № 58 (строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб), від 01 травня 2023 року № 254/2023, яким продовжено строк дії воєнного стану з 20 травня 2023 року строком на 90 діб, тобто 18 серпня 2023 року. Ці Укази були затверджені відповідними Законами України.

15 березня 2022 Верховною Радою України прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ (далі - Закон № 2136-ІХ).

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону № 2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту:

«Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Ураховуючи викладене, положення Закону № 2136-ІХ, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж Кодекс законів про працю - мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

Водночас, інші норми законодавства про працю, які не суперечать положенням Закону № 2136-ІХ, повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до статті 13 Закону № 2136-ІХ призупинення дії трудового договору це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Тобто зупинення роботи є тимчасовим заходом при якому не дозволено повністю звільняти усіх працівників, а лише дозволяється їх переведення, за їх згодою і, не більше ніж на один місяць.

Отже роботодавцю надано право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості, у зв`язку з військовою агресією проти України, забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціонування з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Частиною 1 статті 34 КЗпП України, яка регулює питання, тимчасового переведення на іншу роботу встановлено, що зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами є простоєм.

Частина 2 цієї норми визначає, що у разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Водночас зміна в організації виробництва і праці, наслідком якої є скорочення штату або чисельності працівників, означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться зі штатного розпису.

Під змінами в організації виробництва і праці варто розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних та соціальних показників, запобігання банкрутству і масовому вивільненню працівників та збереження кадрового потенціалу в період тимчасових зупинок у роботі, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов.

Змінами в організації виробництва і праці слід вважати також удосконалення систем заробітної праці, нормування праці, ліквідацію шкідливих робіт, раціоналізацію робочих місць після їх атестації тощо.

Будь-які зміни умов трудового договору повинні відбуватися з дотриманням норм трудового законодавства та не порушувати прав працівників.

Установивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у справі яка переглядається, позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що у Козлівському ліцеї Яришівської сільської ради зміни в організації виробництва і праці не відбулись, а відповідні накази щодо скорочення чисельності і штату працівників, затвердження нової штатної структури, не приймалися.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що призупинення діяльності саме по собі спричинило зміни в організації виробництва і праці, що є підставою звільнення позивача, є безпідставними.

Відтак наказ в. о. директора Козлівського ліцею Яришівської сільської ради «Про звільнення працівників ліцею» № 39-к від 30 жовтня 2023 року, на підставі розпорядження № 23-ОС від 28 серпня 2023 року «Про попередження працівників Козлівського ліцею про наступне вивільнення у порядку статті 49-2 КЗпП», яким ОСОБА_1 звільнено з посади вчителя музики є незаконним та підлягає скасуванню.

Ураховуючи частину другу статті 235 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31 жовтня 2023 по 27 червня 2024 року, включно, у розмірі 67 663,08 грн.

Описка, допущена позивачем у прохальній частині позовної заяви, що полягає у помилковому визначенні періоду вимушеного прогулу, зокрема, замість 31 жовтня 2023 року указано 31 листопада 2023 року, не впливає на правильність розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки усунута судом першої інстанції під час розгляду справи, шляхом уточнення цих відомостей в судовому засіданні.

Ба більше, описка є очевидною у листопаді відсутній 31 день, а дата початку й закінчення вимушеного прогулу визначаються законодавством.

Відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заявлених позовних вимог позивача у зв`язку з порушенням відповідачем норм трудового законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу Яришівської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Людмила ГОЛОТА

Віктор РИБЧИНСЬКИЙ