Справа № 509/79/24
05 серпня 2024 року Овідіопольський районний суд Одеської у складі:
головуючого судді Кочко В.К.,
секретаря Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя
03.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя, в якому просила суд в рамках поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право приватної власності за ОСОБА_1 на:
- Незакінчений будівництвом об`єкт у вигляді недобудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
- В рамках поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості проданого ОСОБА_2 автомобіля KIA Модель CARENS, р/н при купівлі НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 в сумі 88 995 грн.
В судове засідання, призначене на 05.08.2024 року позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подала суду заяву де позов підтримала та наполягала на його задоволені, просила проводити розгляд справи за їх відсутності, та просила стягнути судові витрати на користь позивачки в разі задоволення позову.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання 05.08.2024 року не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом на надання відзиву на позов не скористався.
Тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів і зважаючи на вжиті заходи для забезпечення участі відповідача в розгляді справи.
Дослідивши повно, всебічно матеріали справи, надані докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про доведеність обставин, на який ґрунтується позов та можливість задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.
Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що був зареєстрований 02.11.2007 року відділом РАЦС Київського районного управління юстиції у м.Одесі, актовий запис 39.
Рішенням Київського районного суду від 10.08.2021 року (справа 947/14388/21) шлюб між сторонами розірвано.

За час перебування в шлюбі у спільну сумісну власність подружжя сторони набули:

- автомобіль KIA Модель CARENS, VIN код НОМЕР_2 , що 31.07.2021 року вибув із спільної сумісної власності подружжя без згоди ОСОБА_1 у власність ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, вартістю на день продажу 177 990 грн. (висновок експерта 281-23 від 18.12.2023 року);

- Земельну ділянку, кадастровий номер: :02:003:0261;

- Незакінчений будівництвом об`єкт у вигляді недобудованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до висновку №01-2024 судової земельно-технічної експертизи за результатами експертних досліджень по заяві ОСОБА_1 про виділ частки в натурі від 06.02.2024 року судовий експерт встановив, що :

1. На земельній ділянці по АДРЕСА_1 розташований розпочатий будівництвом житловий будинок літ «А» з підвалом літ «а» під частиною будинку та прибудованим гаражем літ. «а1» - 19% готовності.

2. Вартість незавершеного будівництвом житлового будинку з підвалом та гаражем літ. «А, а, а1» по АДРЕСА_1 з урахуванням ринкової вартості земельної ділянки складає 658 596 грн, відповідно вартість - 329 298 грн.

3. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 є неподільною, так як після поділу новоутворені частини не будуть відповідати чинним нормам у сфері будівництва.

Спираючись на висновок експерта про неподільність об`єкту нерухомого майна, наявність у відповідача іншого нерухомого майна, та відсутність нерухомості у позивачки, проживання з нею двох неповнолітніх дітей, позивачка вважає, що ефективним способом захисту прав позиваки в даному судовому спорі є визнання за нею права власності на весь об`єкт нерухомості з відповідним стягненням з неї на користь відповідача половини його вартості, а зі стягненням з відповідача на її користь половини вартості проданого ним автомобіля.

Суд, дослідивши позовні вимоги, матеріали справи та висновки експертів, дійшов висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому мають бути задоволені судом.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц (провадження № 61-15462св18) у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Сам по собі факт того, що майно, набуте подружжям у шлюбі, зареєстровано на праві власності за одним із них, не спростовує поширення на таке майно правового режиму спільного майна подружжя, оскільки за змістом ст. 60 СК України право спільної сумісної власності на майно виникає у обох з подружжя одночасно. Наведений висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі N 813/6286/15 (провадження N 11-57апп18), від 06 лютого 2019 року у справі N 462/2646/17 (провадження N 11-1272апп18), від 19 червня 2019 року у справі N 826/5806/17 (провадження N 11-290апп19), від 17 червня 2020 року у справі N 826/10249/18 (провадження N 11-771апп19), від 01 вересня 2020 року у справі N 907/29/19 (провадження N 12-17гс20).

Верховний Суд в постанові від 08.03.2023 року по справі N 307/2148/16-ц вкотре зазначив, що у правовідносинах про поділ майна подружжя предметом доведення є факт перебування сторін у шлюбі та набуття ними спірного майна у період шлюбу, спільність набуття якого презюмується сімейним законодавством.

Відповідач в даній справі не бажає ділити спільне нерухоме майно за домовленістю та продав спільний автомобіль без згоди позивачки.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

Аналогічно, згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя.

Належними та доданими до позовної заяви доказами доведено, що у власності сторін на час припинення шлюбних стосунків перебували земельна ділянка, незакінчений будивництвом об`єкт та автомобіль.

Склад та обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між ними, дозволяє суду здійснити його реальний поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремих об'єктів нерухомого майна та вартості автомобіля в рівних долях.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Так, як встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 31.07.2021 р., відповідач ОСОБА_2 продав спільне авто KIA Модель CARENS, р/н при купівлі НОМЕР_1 , за відсутності згоди дружини, ОСОБА_3 , докази використання отриманих від продажу цього майна коштів в інтересах сім`ї відстуні, тому вартість цього майна має враховуватися при поділі.

Аналогічний висновок зроблено в постанові ВС України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30.06.2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Також, до спірних правовідносин слід застосувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно чи його вартість враховується при поділі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

У зв`язку з наведеним справдливо стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частки спірного автомобіля в сумі 88 995 грн.

Також, судом встановлено та відповідною експертизою підтверджено, що земельна ділянка кадастровий номер: :02:003:0261 Площа (га): 0.05, за адресою: АДРЕСА_1 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва 19% готовсності - є неподільними речами, та спільне володіння і користування майном в даному випадку є неможливим, що згідно положень ст.365 ЦК України є обставиною відповідно до якої судом може бути припинено право особи на частку у спільному майні та здійснити поділ шляхом визнання права власності кожним з подружжя за окремими об`єктами нерухомості з виплатою грошової компенсації. Не завдасть істотної шкоди таке припинення права на частку і членам сім`ї співвласників, оскільки такий спосіб поділу майна подружжя жодним чином не звузить чи погіршить обсяг їх житлових прав.

У Постанові від 12 лютого 2020 року справа № 488/3103/17-ц Верховний Суд азначив, що відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.

Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

ВС наголосив, що у разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Відповідно до висновку №01-2024 судової земельно-технічної експертизи про виділ частки в натурі від 06.02.2024 року та згідно висновку експерта 281-23 від 18.12.2023 року за результатами експертних досліджень по заяві ОСОБА_1 судові експерти встановили, що вартість незавершеного будівництвом житлового будинку з підвалом та гаражем літ. «А, а, а1» по АДРЕСА_1 з урахуванням ринкової вартості земельної ділянки складає 658 596 грн, а вартість автомобіля KIA Модель CARENS, VIN код НОМЕР_2 , на день продажу 177 990 грн., тобто вартість земельної ділянки з незавершеним об`єктом будівництва - 329 298 грн., вартість проданого автомобіля без згоди позивачки 88 995 грн, отже, сума компенсації за частку майна відповідача становить 329 298 88 995 =240 303 грн.

Та, згідно ухвали Овідіопольського районного суду від 17.04.2024 року суд надав дозвіл позивачу на внесення коштів на депозит суду у сумі 240 303 грн. у відповідності до приписів ст. 365 ЦК України.

Відповідно до квитанції 9344-56 від 04.06.2024 року ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок Овідіопольського районного суду залогові кошти за частку майна в сумі 240 303 грн на виконання ухвали Овідіопольського районного суду від 17.04.2024 року.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

З метою захисту та гарантування прав та інтересів співвласника, щодо якого виноситься рішення про припинення права власності, частина друга вказаної статті встановлює обов`язок попереднього внесення співвласником-позивачем вартості частки у спільному майні на депозитний рахунок суду. Зазначені положення не уточнюють, коли саме має бути внесена грошова сума, проте в будь-якому випадку це має відбутися до прийняття рішення судом.

Таким чином, оскільки позивачкою подано до суду позов в порядку, в тому рахунку, ст. 365 ЦК України, попереднє внесення вартості частки у спільному майні на депозитний рахунок суду є обов`язком позивача та даний обов`язок виконано до винесення рішення по даній справи, то позовні вимоги в даній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси позивача, відповідача та інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт необхідновичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі N 209/3085/20).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі N 522/1528/15-ц).

В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК кожен зі співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки, що є у спільній частковій власності. За неможливості такого виділу у зв'язку з неподільністю речі (ч.2 ст.183 ЦК) співвласник, який бажає виділу, має право на одержанні від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи принцип справедливості та з метою дотримання балансу інтересів сторін суд вважає, що вірним та справедливим буде поділ спільного сумісного майна, яким позивачу буде виділено у в приватну власність земельну ділянку та незавершений будівництвом об`єкт, оскільки з нею залишилися проживати неповнолітні діти, у позивачки немає іншої нерухомості у власності, а у відповідача нерухомість у власності є, та з відповідною компенсацією на користь відповідача половини вартості нерухомості, за вирахуванням вартості проданого відповідачем автомобіля KIA Модель CARENS, VIN код НОМЕР_2 .

Керуючись ст ст. 60, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 368,372 ЦК України. ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280, 289 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

В рамках поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право приватної власності за ОСОБА_1 на:

Земельну ділянку кадастровий номер: :02:003:0261 Площа (га): 0.05, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 ;

Незакінчений будівництвом об`єкт 19% готовності у вигляді недобудованого житлового будинку літ «А» з підвалом літ «а» під частиною будинку та прибудованим гаражем літ. «а1», за адресою: АДРЕСА_1 .

В рамках поділу спільного сумісного майна подружжя припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 на земельної ділянки кадастровий номер: :02:003:0261 Площа (га): 0.05, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 та незавершенного будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 , різницю компенсації вартості 1/2 частини спільного майна в сумі 240 303 грн. відповідно до квитанції 9344-56 від

04.06.2024 року позивачем внесено на депозитний рахунок Овідіопольського районного суду Одеської області.

В рамках поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 вартості проданого ОСОБА_2 автомобіля KIA Модель CARENS, р/н при купівлі НОМЕР_1 , VIN код НОМЕР_2 в сумі 88 995 грн. шляхом зарахування різниці у вартості спільного сумісного майна пожружжя.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Кочко В.К.