Провадження № 22-ц/801/1499/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 рокуСправа № 127/40268/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Короля О. П. від 14 травня 2024 року,

встановив:

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КП «ПриватБанк») звернулося до суду з цим позовом, за яким просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь 50748 грн 89 к. заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 21 листопада 2012 року, яка складається з:

-41199 грн 10 к. заборгованість за тілом кредиту;

-9549 грн 79 к. заборгованість за процентами за користування кредитом.

На обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Свої зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконував неналежним чином, у зв`язку з чим станом на 13 грудня 2023 року утворилася заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 41199 грн 10 к. та 1743 грн 10 к. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору, а також яка відповідальність встановлена за їх невиконання, а тому стягненню підлягає лише сума фактично отриманих ОСОБА_1 коштів (використання кредитного ліміту).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 9549 грн 79 к. і ухвалити в цій частині нове про задоволення позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 21 листопада 2012 року. Разом з тим до позовної заяви було долучено копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 14 лютого 2022 року, яка особисто підписана ОСОБА_1 , в якій передбачені основні умови кредитування. Отже сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, а тому підстави для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користуванням кредитом відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 21 листопада 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за яким він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

З наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку борг ОСОБА_1 станом на 13 грудня 2023 року становить 50748 грн 89 к., з яких: 41199 грн 10 к. заборгованість за кредитом; 9549 грн 79 к. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодився на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

В частині стягнення заборгованості за тілом кредиту рішення суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» не оскаржується, тому апеляційним судом не перевіряється.

Як видно з матеріалів справи, зокрема з анкети-заяви позичальника від 21 листопада 2012 року, в ній відсутні умови щодо строку дії кредитного ліміту, його розміру, відсоткової ставки, порядку погашення заборгованості, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Звертаючись до суду АТ КБ «ПриватБанк» на обґрунтування позовних вимог, зокрема щодо стягнення процентів за користування кредитом посилалося на укладення між сторонами кредитного договору шляхом приєднання підписання анкети-заяви, умови якого визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифами Банку, які розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитом суд першої інстанції виходив із того, що банк не надав доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони при укладенні договору.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, згідно з якою Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не містять підпису боржника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Заява ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 14 лютого 2022 року не може бути належним доказом, яка підтверджує заборгованість за процентами, тому що така заява підписана ОСОБА_1 14 лютого 2022 року, а стягнення процентів здійснюється за заявою від 21 листопада 2012 року, тобто на момент підписання анкети-заяви ці Умови були відсутні.

Отже вважати, що сторони обумовили проценти за користування кредитом не можна.

Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 , також не може свідчити про погодження всіх істотних умов договору, укладеного з відповідачем, тому що анкета-заява не містить жодних відомостей про сам паспорт, як складову цього договору.

Зі змісту даного Паспорту вбачається, що він підписаний ОСОБА_1 , лише 14 лютого 2022 року і інформація зазначена у ньому зберігає чинність та є актуальною до 01 березня 2022 року.

Крім того відповідно до пункту 7 Паспорту умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка діяла станом на час підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, у тому числі, з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача і цей документ не є складовою укладеного договору.

Отже факт підписання ОСОБА_1 паспорту споживчого кредитування 14 лютого 2022 року не може свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою від 21 листопада 2012 року.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та повідомив споживача про умови кредитування, узгодив зі споживачем саме ті умови, які вважає узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданого тягара з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук