Провадження № 6/643/611/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2024 року суддя Московського районного суду м. Харкова Власенко М. В., перевіривши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс», товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником,

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2024 року представник ТОВ «Дебт Форс» адвокат Змієвська Т. П. звернулася до Московського районного суду м. Харкова через систему «Електронний суд» з заявою, у якій просить:

-замінити вибулого Стягувача: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (, місце знаходження: 02095, місто Київ, Дарницький район, вулиця Княжий Затон, будинок 9, приміщення 369, офіс 1) у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису № 30516, вчиненого 08.09.2020 приватним нотаріусом, яким є ОСОБА_3 , про стягнення боргу з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК».

Суд, перевіривши заяву на її відповідність положенням ЦПК України, встановив таке.

Заяву подано відповідно до положень ст. 442 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

З положень ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Згідно ч. 2 ст. 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Представник заявника обґрунтовує підсудність поданої до Московського районного суду м. Харкова заяви тим, що місце реєстрації боржника є адреса: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 950298 від 06 грудня 2024 року, боржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , дійсно зареєстрований за указаною адресою, а саме АДРЕСА_2 , з 31.05.2007, яка не входить в межі Салтівського району м. Харкова.

Слід також зазначити, що відомостей про актуальне місце роботи боржника або місцезнаходження майна матеріали заяви не містять.

З урахуванням положень ст. 446 ЦПК України та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» та встановлених обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав та відсутність доказів підсудності справи за заявою ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження по виконавчому напису нотаріуса Московському районному суду м. Харкова.

Згідно ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За правилами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одночасно судом приймається, що право на «суд, встановлений законом», охоплює не лише правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, що регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24), у тому числі всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (рішення ЄСПЛ у справі Leo ZAND v. Austria, заява № 7360/76, § 68). Якщо суд не має юрисдикції судити підсудного відповідно до чинних положень національного права, він не є «встановленим законом» (рішення ЄСПЛ у справах Jorgic v. Germany, заява 74613/01, § 64).

Отже, під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

З сукупного аналізу вищенаведеного слід дійти висновку, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

З урахуванням положень ст. 446 ЦПК України та ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», визначення «суд, встановлений законом» та встановлених вище обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав та доказів підсудності справи № 643/15258/24 Московському районному суду м. Харкова.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відтак, суд вважає за необхідне передати справу до Харківського районного суду Харківської області, відповідно до визначених процесуальним законом правил підсудності, оскільки зареєстроване місце проживання боржника не входить у межі територіальної підсудності Московського районного суду м. Харкова.

Керуючись ст. 31, 32, 260, 261, 442, 446, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: акціонерне товариство «Сенс Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Флексіс», товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал» про заміну сторони у виконавчому провадженні шляхом заміни стягувача його правонаступником передати для розгляду до Харківського районного суду Харківської області.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, може подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено та підписано 06 грудня 2024 року.

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО