Справа № 450/2271/21 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/962/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м.Львів

Справа № 450/2271/21

Провадження № 22-ц/811/962/24

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Пустомити 2 лютого 2023 року у складі судді Даниліва Є.О. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , про визнання договорів недійсними та відновлення становища, -

встановив:

9 червня 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору договір купівлі-продажу від 18 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким відчужено земельну ділянку, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр» загальною площею 0,0487 га, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального скруту Папайло Н.Є.;відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , яким відчужено зазначену земельну ділянку, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55591503 від 9 грудня 2020 року (номер запису про право власності: 39603096), прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Віхровою О.Ю., про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0836 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236) площею 0,0958 га.; повернення спірної земельної ділянки ОСОБА_5 . В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року у справі № 464/7011/16-ц вирішено її спір з ОСОБА_5 щодо поділу майна подружжя. Судом ухвалено позов задовольнити, провести поділ спільного майна подружжя - автомобіля марки Мitsubishi (модель АSХ), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 , тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Суд визнав за ОСОБА_7 право власності на спірний автомобіль та стягнув з ОСОБА_5 на її ( ОСОБА_4 ) користь 152 330 грн. компенсації в рахунок частини у праві спільної сумісної власності, а також судові витрати. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року її ( ОСОБА_4 ) касаційна скарга задоволена частково, постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року скасовано. Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 28 лютого 2017 року в частині визнання спільним майном подружжя вказаного автомобіля марки Мitsubishi та його поділу між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по частки, залишено без змін. 14 лютого 2018 року ОСОБА_5 укладено договір купівлі - продажу 4641/2018/825465 спірного автомобіля з ОСОБА_8 . Укладення вказаного договору купівлі-продажу автомобіля здійснено ОСОБА_5 до ухвалення рішення Верховним Судом у справі № 464/7011/16-ц, одноособово, без її (позивача) згоди та отримані від такого продажу кошти використано ним самостійно. Жодних коштів від продажу автомобіля їй ( ОСОБА_4 ) не було повернуто. Посилається на те, що вказане встановлено рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 22 листопада 2019 року у справі № 464/2776/19 за її позовом до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості відчуженої частки у спільному майні задоволено її ( ОСОБА_4 ) позов та стягнуто з ОСОБА_5 на її користь компенсацію частини зазначеного автомобіля у розмірі 155 675 грн., судовий збір у розмірі 1 556,75 грн. та 4 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року. 21 жовтня 2020 року постановою приватного виконавця Михайловського С.В. відкрито ВП № 63380002 про примусове виконання виконавчого листа № 464/2776/19. При здійсненні виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що 18 вересня 2020 року ОСОБА_5 уклав правочин про відчуження належного йому єдиного нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр» загальною площею 0,0487 га з ОСОБА_6 . Вважає, що ОСОБА_5 усвідомлював існування у нього заборгованості перед нею (позивачем) на підставі рішення суду від 22 жовтня 2019 року № 464/2776/19 в розмірі 161 231, 75 грн. та з метою недопущення накладення арешту на єдине нерухоме майно, за рахунок якого могло бути виконане рішення суду (вказану земельну ділянку), забезпечив своєчасне оформлення документів для продажу ділянки, погасив заборгованість перед нею (позивачем) у межах виконавчого провадження ВП № 61972955 і через день - з дати закриття виконавчого провадження, уклав оспорюваний договір купівлі-продажу із своєю матір`ю - ОСОБА_6 , яка 28 жовтня 2020 року уклала договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М., з ОСОБА_3 . Вважає договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, таким, що укладений з метою уникнення ОСОБА_5 виконання своїх зобов`язань перед нею (позивачем) та спрямований на порушення її прав, як кредитора. Просить позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 2 лютого 2023 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 18 вересня 2020 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким відчужено земельну ділянку, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр» загальною площею 0,0487 га, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального скруту Папайло Н.Є. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 28 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , за яким відчужено вказану земельну ділянку, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М. Відновлено становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення земельної ділянки ОСОБА_5 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що судом першої інстанції не досліджено і не надано оцінки яким чином обраний у даній справі позивачем передбачений законодавством спосіб захисту забезпечить відновлення порушеного її права. Вважає, що на стадії, коли укладені в результаті купівлі-продажу договори є виконані, вимога про визнання таких договорів недійсними, без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності, не є ефективним способом захисту, оскільки не несе за собою реального поновлення інтересів позивача. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Стверджує, що про неможливість виконати рішення суду у справі та неефективний спосіб захисту з`ясовано позивачем після набрання рішенням законної сили на етапі виконання рішення, тому що позивач незважаючи на те що має рішення суду, так і не досягла мети яка полягала у погашені перед нею боргу ОСОБА_5 . Зазначає, що 28 жовтня 2020 року між ОСОБА_6 та ним ( ОСОБА_3 ) укладено договір купівлі - продажу спірної земельної ділянки. Стверджує, що про рішення суду він (заявник) дізнався в липні 2023 року. Неможливо повернути у власність попереднім власникам земельну ділянку із кадастровим номером :09:000:0679 через об`єднання двох земельних ділянок. Наслідком чого є відсутність даних про земельну ділянку із кадастровим номером :09:000:0679 у Держгеокадастрі України, що підтверджено заявою про надання відомостей з Державного земельного кадастру, тобто така земельна ділянка відсутня, тому що під час вчинення реєстраційних дій щодо реєстрації права або скасування права власності на земельну ділянку єдиним ідентифікатором визначення об`єкту нерухомого майна - земельної ділянки є її кадастровий номер; за адресою або фактичним місцем знаходження земельна ділянка не ідентифікується. Все це призводить до неможливості виконання рішення суду у зв`язку із неефективним способом захисту прав та інтересів позивача. Посилається на те, що з метою виконання рішення суду 27 вересня 2023 року він звернувся до суду про роз`яснення рішення суду. Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року про роз`яснення рішення суду Пустомитівський районний суд Львівської області заяву задовольнив і надав лише формальне роз`яснення рішення, яке фактично дублює рішення суду від 2 лютого 2023 року у цій справі. Судом не вказано у який спосіб виконати рішення суду у справі, щоб поновити порушені права та інтереси позивача. Крім того, позивач заявляла клопотання про залучення до участі в справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Судом першої інстанції при підготовці справи до розгляду не встановлено необхідності залучення вказаної третьої особи, що передбачено ч.2.ст.53 ЦПК України. Крім того він ( ОСОБА_3 ) 9 жовтня 2023 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області та просив надати інформацію щодо технічної і юридичної можливості виконання рішення Пустомитівського районного суду від 2 лютого 2023 року у справі №450/2271/21 щодо повернення земельної ділянки, кадастровий номер :09:000:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр» ОСОБА_5 . З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області вбачається, що Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 не передбачено поняття: «Відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення земельної ділянки ОСОБА_5 . Матеріали справи не містять документів, що свідчать про будівництво садового будинку на об`єднаній земельній ділянці. Вони не були витребувані судом ухвалою про витребування доказів. Судом першої інстанції не було досліджено цих обставин, які впливають на обраний позивачем спосіб захисту у вигляді повернення спірної земельної ділянки ОСОБА_5 . Суд не з`ясував, яким чином можливе повернення спірної земельної ділянки відповідачу, на якій будується об`єкт права власності, що не стосується предмета позову, і яким чином, у такому випадку, можливе поновлення порушених прав та інтересів позивача. Не зважаючи на те що відповідачами у добровільний спосіб не виконано рішення суду, позивач не звернулася до виконавчої служби щодо примусового виконання рішення суду. Представником позивача копію рішення суду та виконавчі листи було отримано ще 9 серпня 2023 року. Вважає, що позивач свідомо не звертається до виконавчої служби для виконання судового рішення у справі №450/2271/21, розуміючи наслідки застосування виконавцем ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що борг за виконавчими провадженнями №63380002 та №7119009, відкритими на підставі виконавчого листа №464/2776/19, виданого 15 вересня 2020 року Сихівським районним судом м.Львова та виконавчого листа №464/6424/21, виданого цим судом 3 березня 2022 року, не погашено ОСОБА_5 коштами чи за рахунок спірної земельної ділянки, про що свідчить наявність не закритих виконавчих проваджень у Державному реєстрі виконавчих проваджень. Вважає, що позивачем було обрано неефективний спосіб захисту, який не поновив його порушених прав і законних інтересів, а суд неправомірно задовольнив такий позов.

14 червня 2024 року представник ОСОБА_4 - адвокат Бідула Г.Д. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

З аслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2016 року виник спір щодо поділу спільного майна подружжя - автомобіля марки Мitsubishi (модель АSХ), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 , тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року у справі № 464/7011/16-ц задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 Ухвалено поділити автомобіль марки Мitsubishi (модель АSХ), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 , тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як спільне майно подружжя. Судом визнано за ОСОБА_5 право власності на автомобіль марки Мitsubishi (модель АSХ), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами НОМЕР_1 , тип - загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 ; стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 152 330 грн. компенсації в рахунок частини у праві спільної сумісної власності подружжя та судові витрати.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

Постановою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Скасовано постанову Апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2017 року. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року скасовано в частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації. В решті рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року залишено без змін.

14 лютого 2018 року ОСОБА_5 продав вказаний автомобіль ОСОБА_8 на підставі договору купівлі - продажу 4641/2018/825465.

Зазначений договір купівлі-продажу укладено до ухвалення рішення Верховним Судом у справі № 464/7011/16-ц.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року у справі № 464/2776/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 28 липня 2020 року, задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації вартості відчуженої частки у спільному майні та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 компенсацію у рахунок частини у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль у розмірі 155 675 грн., судовий збір у розмірі 1 556,75 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 разовим платежем 11 вересня 2020 року сплатив заборгованість по аліментах у розмірі 10 800 грн. при виконанні виконавчого листа № 464/3480/17 від 15 квітня 2020 року у межах ВП № 61972955, яке перебувало на виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). На підставі цього державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кундою З.Й. 16 вересня 2020 року винесено постанову в межах ВП № 61972955 про закінчення виконавчого провадження і припинення чинності арешту майна боржника ОСОБА_5

15 вересня 2020 року на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року у справі № 464/2776/19 цим видано виконавчий лист № 464/2776/19, який пред`явлений ОСОБА_4 до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Михайловському С.В.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Міністерства юстиції України Михайловського С.В. від 21 жовтня 2020 року відкрито ВП № 63380002 про примусове виконання виконавчого листа № 464/2776/19.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Міністерства юстиції України Михайловського С.В. від 22 жовтня 2020 року у ВП № 63380002 накладено арешт на майно ОСОБА_5 .

При здійсненні виконавчих дій приватним виконавцем Михайловським С.В. встановлено, що 18 вересня 2020 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 правочин про відчуження належного йому єдиного нерухомого майна - земельної ділянки площею 0,0487 га, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр», загальною площею 0,0487 га.

Відомості про стан виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 лютого 2017 року у справі № 464/2776/19 відсутні. Представник позивача адвокат Бідула Г.Д. в судовому засіданні ствердила про часткову сплату коштів боржником на виконання зазначеного рішення суду. Докази того, у якій частині рішення не виконане, не надані.

28 жовтня 2020 року ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки з ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М.

З листа Головного управління Держгеокадастру у Львівській області № 29-13-0.2-1187/2-21 від 2 березня 2021 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0679 перенесена в архівний шар у зв`язку з об`єднанням із земельною ділянкою з кадастровим номером :09:000:0293 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого утворилась земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0836. Земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0293, яка була об`єднана із належною первинно ОСОБА_5 земельною ділянкою з кадастровим номером :09:000:0293, 29 вересня 2020 року придбана ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Папайло Н.Є.

4 грудня 2020 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55591503 від 9 грудня 2020 року (номер запису про право власності: 39603096), прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради Віхровою О.Ю. право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0836 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 258226010 від 25 травня 2021 року.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року у справі № 450/2271/21 задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, накладено арешт на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, кадастровий номер :09:00:0836, площею 0,0958 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 356, яка належить ОСОБА_3 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Забезпечення судом позову у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна означає, що цей об`єкт набуває правового режиму обмеженого в цивільному обороті. В тому разі, коли під час дії заборони відбувається відчуження такого майна особою, обізнаною про накладення арешту на майно, відповідний правочин може визнаватися недійсним і є таким, що порушує публічний порядок. При цьому не має правового значення і не може бути перешкодою для визнання договору недійсним той факт, що ухвала суду про накладення арешту не була зареєстрована відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Договір купівлі-продажу фактично спрямований на припинення права власності на об`єкт нерухомого майна ОСОБА_5 та виникнення права власності на спірну земельну ділянку у ОСОБА_6 . При цьому предмет оспорюваного договору є об`єктом нерухомого майна, за рахунок якого можливо виконати грошові зобов`язання ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 , а іншої можливості їх виконати, зокрема за рахунок інших джерел, іншого майна, немає, оскільки ОСОБА_5 відчужив всі належні об`єкти нерухомого майна з метою ухилення від виконання цивільно-правових зобов`язань перед позивачем.

Позивач звернулася до суду з позовом для відновлення свого порушеного права та вимагає повернення сторін до первісного стану з метою забезпечення виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 22 листопада 2019 року у справі № 464/2776/19 про стягнення коштів на її користь за рахунок спірного майна.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 вересня 2020 року ( ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ), «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій - оскаржуваний договір використовувався учасниками для унеможливлення звернення стягнення на майно ОСОБА_5 ; укладення цього договору зумовило настання безпосередніх негативних наслідків для кредитора - ОСОБА_4 у вигляді неможливості виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 , на її користь коштів, оскільки після укладення договору від 18 вересня 2020 року у ОСОБА_5 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення для виконання рішення суду та погашення заборгованості у розмірі 161 231, 75 грн.

Вимоги позивача спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який сторони мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебували у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 18 вересня 2020 року (кадастровий номер :09:00:0679), укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який зареєстрований в реєстрі за № 1109, та договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки від 28 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 який зареєстрований в реєстрі за № 1141; повернення сторін договорів у попередній стан з поверненням у приватну власність ОСОБА_5 вказаної земельної ділянки.

Суд відмовив у задоволенні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55591503 від 9 грудня 2020 року (номер запису про право власності: 39603096), про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером - :09:000:0836 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236) площею 0,0958 га, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав у цій частині заявлених вимог. Рішення про скасування оспорюваних договорів купівлі-продажу є підставою для внесення змін до державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в повній мірі з урахуванням наступного.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Постанова Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачає, що судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 55 Закону України «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. В разі наявності заборони угода про відчуження майна, обтяженого боргом, посвідчується лише у разі згоди кредитора і набувача на переведення боргу на набувача.

Згідно із ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Колегія суддів зазначає, що на обґрунтування наявності заборгованості ОСОБА_5 перед позивачем надано лише рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 лютого 2017 року та відомості про відкриття виконавчого провадження 21 жовтня 2020 року. Докази про стан виконання цього рішення та розмір зобов`язань боржника не надані. Також відсутні докази того, що ОСОБА_5 не володіє іншим майном (зокрема, рухомим майном та майном, яке не підлягає державній реєстрації), за рахунок реалізації якого у межах виконавчого провадження може бути погашено заборгованість перед позивачем.

Є встановленим, що спірна земельна ділянка набута у власність ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 1 лютого 2018 року, тобто після ухвалення судом рішення про стягнення коштів, про яке ОСОБА_5 було відомо на час придбання, а також відчуження цієї земельної ділянки.

Встановлено, що ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 червня 2021 року у справі № 450/2271/21 задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову у виді арешту об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки, кадастровий номер :09:00:0836, площею 0,0958 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 356, яка належить ОСОБА_3 . Предметом відчуження за оспорюваними договорами була земельна ділянка з кадастровим номером :09:00:0679.

Оскарженим рішенням визнано недійсними договори купівлі-продажу від 18 вересня та 28 жовтня 2020 року. З урахуванням часу укладення оспорюваних договорів та застосування заходів забезпечення позову, належить зробити висновок про відсутність підстав вважати, що оспорювані договори вчинені у час дії заходів забезпечення позову та укладені з порушенням закону.

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи є як ефективними, так і такими, що відповідатимуть його змісту та системі права.

Відповідно до ст. 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Перелік способів захисту, визначений у ч. 2 ст. 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч. 2 цієї статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, з`ясувати, чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту, зокрема, є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача у цих правовідносинах, його позовні вимоги не підлягають задоволенню.Якщо обраний позивачем спосіб захисту є неефективним, це є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорювані відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Згідно із постановою Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17, як захист права розуміють державно - примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Є встановленим, що оспорювані договори купівлі-продажу виконані.

ОСОБА_9 до придбання спірної земельної ділянки, володів на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером :09:000:0293 на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого 29 вересня 2020 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Папайло Н.Є.

18 вересня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки за № 1109. Відповідно до п.1.1. цього договору ОСОБА_6 прийняла у власність від ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0487 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр», кадастровий номер: :09:000:0679.

28 жовтня року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі - продажу земельної ділянки за № 1141 відповідно до п.1.1 якого продавець ( ОСОБА_6 ) передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність від продавця земельну ділянку площею 0,0487 га, розташовану за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр», кадастровий номер: :09:000:0679.

Після придбання спірної земельної ділянки, кадастровий номер :09:000:0679, ОСОБА_3 здійснив об`єднання цієї земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером :09:000:0293 в одну земельну ділянку (кадастровий номер: :09:000:0836), що підтверджено технічною документацією із землеустрою Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 10 червня 2022 року № 9-13-0.6-4525/2-22 та листом №29-13-0.2-1187/2-21 від 2 березня 2021 року.

4 грудня 2020 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55591503 від 9 грудня 2020 року (номер запису про право власності: 39603096), прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Віхровою О.Ю., право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0836 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 236) зареєстровано за ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 258226010 від 25 травня 2021 року.

На об`єднаній земельній ділянці з кадастровим номером :09:000:0836 у 2020 році розпочато будівництво садового будинку АДРЕСА_1 , яке закінчено у 2021 році.

ОСОБА_3 володіє садовим будинком АДРЕСА_1 , що підтверджено Витягом з Реєстру будівельної діяльності ЄДЕССБ №ГУ79, документом, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси (Витяг з ЄДЕССБ) №01:8219-9699-3917-9053 від 22 травня 2023 року, технічним паспортом від 17 грудня 2021 року № ТІ01:0708-3167-4012-6584, будівельним паспортом, створеним у ЄДЕССБ від 18 січня 2021 року, та інформаційною довідкою №365331392 від 11 лютого 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відтак, є встановленим, що частина земельної ділянки зайнята нерухомим майном і не може використовуватися іншим чином, аніж бути невід`ємною частиною нерухомого майна, а нерухоме майно є невід`ємною частиною земельної ділянки. Тому виключається повернення земельної ділянки без вирішення юридичної долі розміщеного на ній нерухомого майна.

ОСОБА_3 не мав жодних правовідносин з позивачем. Докази того, що він сприяв відчуженню майна боржника ОСОБА_5 , за рахунок якого могли бути задоволені вимоги стягувача ОСОБА_10 у виконавчому провадженні, відсутні.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, - відшкодувати вартість того, що одержано.

Суд першої інстанції не вказав яким чином обраний позивачем спосіб захисту забезпечить відновлення її прав, не вказав у який спосіб рішення суду у справі може бути виконане для забезпечення права та інтересу позивача щодо стягнення у її користь коштів із ОСОБА_5 .

Визнання оспорюваних договорів недійсними та повернення земельної ділянки у власність ОСОБА_5 не несе за собою реального поновлення прав та інтересів позивача.

Згідно із постановами Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Предметом спору була земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0679, яка на даний час не існує, оскільки після її об`єднання із земельною ділянкою з кадастровим номером :09:000:0293 сформована земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0836, яка зареєстрована у встановленому порядку. Відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0679, яку оскаржуваним рішенням суду повернуто ОСОБА_5 , у Держгеокадастрі України відсутні. З відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 20 жовтня 2023 №29-13-0.2-4932/2- 23 на запит адвоката вбачається, що Законом України «Про Державний земельний кадастр» та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051 не передбачено механізму відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення земельної ділянки, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр» ОСОБА_5

При вчиненні реєстраційних дій щодо реєстрації права або скасування права власності на земельну ділянку єдиним ідентифікатором визначення об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки є її кадастровий номер; за адресою або фактичним місцем знаходження земельна ділянка не ідентифікується. За таких обставин, виконати оскаржене рішення неможливе у виконанні, що також стверджує про обрання позивачем неефективного способу захисту її прав.

Прийшовши до висновку про повернення сторін у попередній стан, повернувши у приватну власність ОСОБА_5 спірну земельні ділянку, суд не зазначив про повернення сплачених покупцями коштів за оплатними договорами купівлі-продажу. Відтак, відсутні підстави вважати, що сторони повернулися у попередній стан на підставі оскарженого рішення.

При відсутності підстав для задоволення вимог про визнанний недійсними оспорюваних договрів купівлі - продажу відсутні підстави для задоволення вимогипро скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55591503 від 9 грудня 2020 року (номер запису про право власності: 39603096), про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером - :09:000:0836 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236) площею 0,0958 га.

З урахуванням встановленого, колегія суддів приходить до висновку про підставність апеляційної скарги. Оскаржене рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про відмову у позові.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно квитанції від 26 березня 2024 року ОСОБА_3 сплатив судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 5 546,06 грн., який підлягає стягненню у його користь із позивача.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 2 лютого 2023 року скасувати та прийняти нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 вересня 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , яким відчужено земельну ділянку, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр», загальною площею 0,0487 га, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального скруту Папайло Н.Є.; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , яким відчужено земельну ділянку, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр», загальною площею 0,0487 га, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М.; скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55591503 від 9 грудня 2020 року (номер запису про право власності: 39603096), прийнятого державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Віхровою О.Ю., про реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:000:0836 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236) площею 0,0958 га; повернення земельної ділянки, кадастровий номер :09:00:0679, за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, Жирівська сільська рада, Садове товариство «Спектр», ОСОБА_5 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ).

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 5 546, 06 грн. (п`ять тисяч п`ятсот сорок шість грн. 6 коп.) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 3 грудня 2024 року.

Головуючий -_____________________Т.І.Приколота

Судді: ___________ Ю.Р. Мікуш _______________ Р.В. Савуляк