Номер провадження: 22-ц/813/3668/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Волкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Одеської обласної прокуратури та Головного управління національної поліції в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року, постановленого під головуванням судді Чернявської Л.М., повний текст рішення складений 22 листопада 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю посадових осіб відповідачів при проведенні досудового розслідування (неефективне розслідування), -

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю посадових осіб відповідачів при проведенні досудового розслідування (неефективне розслідування), в якому просили:

- стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області на досудовому розслідуванні в розмірі 2 000 000 грн.;

- стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області на досудовому розслідуванні в розмірі 2 000 000 грн.;

- стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_3 моральну шкоду завдану бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області, Головного управління Національної поліції в Одеській області на досудовому розслідуванні в розмірі 2 000 000 грн.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що 15 вересня 2017 року в наслідок пожежі, яка виникла в кімнаті № 4 корпусу № 5, який знаходився на території комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія» (далі табір «Вікторія»), за адресою: АДРЕСА_1 , загинула їх донька ОСОБА_4 , 2005 року народження.

За даним фактом уповноваженими органами держави Україна здійснено досудове розслідування, яке виявилося вкрай неефективним у зв`язку з самоусуненням слідчого та прокурора від належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до заподіяння майнової та моральної шкоди потерпілим. Виділення із матеріалів кримінального провадження інших кримінальних проваджень потягло за собою не лише відсутність повного, об`єктивного, ефективного та швидкого розслідування загибелі їх доньки, а й проведення ідентичних слідчих та процесуальних дій у окремих кримінальних провадженнях, зокрема призначення ідентичних за змістом експертиз, допит свідків, проведення слідчих експериментів. Все це сприяло не встановленню та не притягненню до відповідальності винних осіб, не встановленню причини займання, швидкості поширення вогню, невжиття заходів щодо порятунку загиблих, порушення при будівництві та експлуатації будівель табору «Вікторія», розмивання відповідальності винних осіб, дало змогу окремим особам взагалі уникнути відповідальності за свої злочинні дії (бездіяльність) та виїхати за межі України. Інші порушення (дії будівельних організацій, посадових осіб Одеської міської ради під час будівництва, ремонту та експлуатації табору «Вікторія»), виявлені під час розслідування трагедії, взагалі залишені правоохоронними органами поза увагою.

Крім того, неефективність розслідування слідчими та правоохоронними органами України виявилася у невжитті заходів щодо збереження доказів скоєння злочинів. Не зважаючи на суспільний інтерес до розслідування трагедії, висвітлення в засобах масової інформації, контроль вищого керівництва держави Україна до цієї трагедії, постійний інтерес та контроль з боку позивачів щодо стану досудового розслідування, досудове розслідування за ч. 2 статті 270 КК України не завершене, винні особи не понесли передбачене Законом покарання.

Окрім того, зазначено, що прокуратурою було призначено численні ідентичні експертизи, які так і не було проведено належним чином. Разом з тим, частина обвинувачених була звільнена від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

З огляду на тривалий час проведення досудового розслідування, невжиття заходів щодо ефективного розслідування, відсутність вироків судів про притягнення до відповідальності винних осіб за загибель доньки, позивачі вважають, що їм було завдано значної моральної шкоди, яку вони оцінили в розмірі 2000 000 грн. кожному.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволений частково.

Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 180 900 грн.

Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 274 700 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, Одеська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Прокуратури Одеської області скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволені позову до Прокуратури Одеської області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги, Одеська обласна прокуратуразазначає, що висновки суду щодо протиправної бездіяльності відповідачів, зокрема посадових осіб Прокуратури Одеської області, а також про тривале та неефективне розслідування та наявність вини прокуратури у не проведені процесуальних та слідчих дій є невірними, оскільки Прокуратура Одеської області та її посадові особи жодних протиправних дій стосовно позивачів не вчиняли, та відповідно матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) дій чи бездіяльності прокуратури чи її посадових осіб.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління національної поліції в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтування своєї апеляційної скарги, Головне управління національної поліції в Одеській областізазначає, що висновки суду про велику кількість кримінальних проваджень та відсутність взаємодії між слідчими щодо їх розслідування, відсутність проведення слідчих дій (бездіяльність) щодо встановлених експертизою фактів порушення при проектуванні, будівництві, відсутності належного контролю за будівництвом, бездіяльність щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Одеської міської ради, ДСНС, ДАБІ та інших є помилковими, оскільки оскаржуване судове рішення не містить відомостей про дослідження даних обставин, а у судових засіданнях дане питання не з`ясовувалось та невідомо на підставі яких доказів суд першої інстанції дійшов до вказаних висновків.

У відзиві на апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури, Головне управління національної поліції в Одеській області просить апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити в повному обсязі, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, посилаючись на те, що викладені в апеляційній скарзі аргументи є достатніми для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового про відмову у задоволені позову.

В судове засідання, призначене на 03 грудня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 231, 233-236, 237-238 т. 2).

Від адвоката Муравської О.О., представника позивачів, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутністю (а.с. 243 т. 2).

Від представника Одеської обласної прокуратури Елісашвілі О.М. до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що вона має бути присутня при розгляді іншої справи в іншому суді (а.с. 239-242 т. 2).

Колегія суддів залишає клопотання про відкладення розгляду справи без задоволення, з наступних підстав.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, а також, що справа в провадженні суду перебуває з січня 2024 року, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4 у батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_2

15.09.2017 року на території комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93, сталася пожежа, через яку загинуло троє дітей, одна з них ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та рідною сестрою ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом позивачі зазначили, що за фактом гибелі доньки уповноваженими органами держави Україна здійснено досудове розслідування, яке виявилося вкрай неефективним у зв`язку з самоусуненням слідчого та прокурора від належного виконання своїх посадових обов`язків, що призвело до заподіяння майнової та моральної шкоди потерпілим.

Не зважаючи на суспільний інтерес до розслідування трагедії, висвітлення в засобах масової інформації, контроль вищого керівництва держави Україна до цієї трагедії, постійний інтерес та контроль з боку позивачів щодо стану досудового розслідування, досудове розслідування за ч. 2 статті 270 КК України не завершене, винні особи не понесли передбачене Законом покарання.

З огляду на тривалий час проведення досудового розслідування, невжиття заходів щодо ефективного розслідування, відсутність вироків судів про притягнення до відповідальності винних осіб за загибель доньки позивачі зазначили, що їм було завдано значної моральної шкоди в розмірі 2000 000 грн. кожному.

Судом встановлено, що за фактом пожежі яка сталась 15.09.2017 року на території комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93, СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області 16.09.2017 року розпочато кримінальне провадження № 0003888 за ч. 2 ст. 270 КК України, підслідність в якому 19.09.2017 року прокуратурою області визначено за СУ ГУ НП в Одеській області.

Постановою про визнання потерпілими СВ ГУ НП в Одеській області від 02 лютого 2018 року по кримінальному провадженню № 0000991 від 27.12.2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залучено до кримінального провадження у якості потерпілих.

Відомості щодо визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 потерпілою відсутні.

З обвинувального акту досудового розслідування у кримінальному провадженні №0003888 за обвинуваченням директора комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія» Саркісяна П.А. вбачається, що внаслідок порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, що призвело до виникнення 15.09.2017 року пожежі, загинуло 3 дитини (2005, 2007 і 2009 року народження), 3 дитини отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, заподіяно майнову шкоду в особливо великому розмірі в сумі 7593 706 грн., за ч. 2 ст. 270 КК України.

Під час досудового розслідування було призначено комплексну пожежно-технічну, будівельно-технічну та електротехнічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз.

29.07.2021 року з урахуванням зібраних матеріалів, кримінальне провадження спрямовано до Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз для проведення комплексної пожежно-технічної, будівельно-технічної та електротехнічної експертизи, судовий розгляд зупинено.

Судове провадження відновлено 10.11.2021 року у зв`язку із розглядом клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

Для виконання клопотання експерта, прокурором заявлено клопотання про проведення виїмки документів, яке судом задоволено 10.11.2021 року.

Крім того, прокурором заявлено клопотання про доручення органу досудового розслідування проведення слідчої (розшукової) дії, а саме: огляд Комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93, із залученням експертів з можливістю відібрання: зразків, у вигляді зпилів або щіпок, з дерев`яних конструкцій стін, стелі та оздоблення кімнат дерев`яних корпусів Комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93; зразку захисного засобу, що використовувався для просочення вказаних дерев`яних конструкцій. Зазначене клопотання судом задоволено 10.11.2021 року.

У подальшому, Київським районним судом м. Одеси 09.12.2021 року винесено ухвалу про доручення органу досудового розслідування проведення слідчої (розшукової) дії, а саме: огляду комунального позашкільного навчального закладу «Одеський міський дитячий оздоровчо-спортивний комплекс «Вікторія» зі зміненою (новою) назвою експертної установи.

Також, у матеріалах вказаного кримінального провадження містяться висновки експертиз, проведених під час розслідування кримінального провадження № 0003888, щодо визначення причин виникнення пожежі.

Так, згідно висновку 17/67/15.09.2017 від 27.10.2017 року ГУ ДСНС України в Одеській області осередок пожежі, що сталася 15.09.2017 року на території табору «Вікторія», знаходився в житловому приміщенні кімнати № 4, яке розміщувалося на першому поверсі корпусу № 5, в районі північно-західного кутка, біля західної стіни навпроти входу, в місці знаходження тумбочки.

Найбільш ймовірною причиною виникнення даної пожежі є аварійний режим роботи побутового заглибного електричного кип`ятильника, залишеного без нагляду, який був підключений до електромережі.

Водночас, згідно висновку експерта № 19/14-2/8-СЕ/17 від 18.12.2017 ДНДЕКЦ МВС України, у межах проведення судової пожежно-технічної експертизи установлено, що осередок пожежі знаходився в правій частині спальної кімнати № 4 корпусу № 5.

Встановлено чотири ймовірних причини виникнення пожежі, які за обставин наведених в дослідницькій частині (в зв`язку з повним знищенням в наслідок пожежі зовнішніх стін, міжповерхового перекриття), експертним шляхом не вдається ані спростувати, ані підтвердити:

- виникнення пожежі від джерела відкритого вогню (полум`я сірника, полум`я свічок, тління тютюнового виробу);

- виникнення пожежі від теплових проявів електричної енергії (коротке замикання);

- виникнення пожежі в наслідок занесення стороннього джерела запалювання;

- виникнення пожежі від тепла, отриманого від більш розігрітого або розжареного предмета (електрокип`ятильник).

Разом з цим, відповідно до проведеного огляду об`єкту (корпус № 5) в період 21.09.2017 року по 25.09.2017 року виявити порушення вимог Правил пожежної безпеки в Україні, перевірити наявність системи автоматичної пожежної сигналізації та її справність не представилось за можливе у зв`язку з майже повним знищенням об`єкту дослідження та зміною обстановки в місці огляду у зв`язку з діями пожежних підрозділів по ліквідації пожежі та пошуком тіл загиблих.

У зв`язку з неможливістю категорично визначити причину виникнення пожежі та встановити, на момент проведення дослідження, порушення вимог Правил пожежної безпеки в Україні, відповісти на питання «Чи знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку між собою, виникнення пожежі з недотриманням Правил пожежної безпеки?» є не можливим.

Крім того, згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 19/13-3/278-СЕ/17 від 27.12.2017 ДНДЕКЦ МВС України розроблена проектно-кошторисна документація Закладу, а саме корпусів № № 1, 2, 3 та 4, не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (ДБН, СНІП, тощо), оскільки відсутній експертний висновок проектно-кошторисної документації об`єкту дослідження стадії «робочий проект».

Виконані будівельні роботи з будівництва (реконструкції) корпусів № № 1, 2, 3 та 4 Закладу не відповідають проектній документації та вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Улаштування стрічкового утеплення з джутового полотна не відповідає проектному рішенню, лакофарбне покриття стін та перегородок окремими місцями має пропуски та патьоки, висота житлових кімнат нижче, зазначеної у проектній документації, настінні бра, розподільчі щити без підкладки негорючого матеріалу, розетки не відповідають проектній документації тощо. За умовами проектної документації, щоб досягти ступеню вогнестійкості ІІІб, на об`єкті дослідження потрібно виконати певний ряд заходів з протипожежної обробки будівельних конструкцій.

Враховуючи, що при натуральному обстеженні об`єкту дослідження не можливо оцінити якість та взагалі наявність опорядження внутрішніх та зовнішніх будівельних конструкцій стін, перегородок, стелі, підлоги шляхом їх оброблення протипожежним захистом, тому встановити ступінь вогнестійкості житлових корпусів № № 1, 2, 3 та 4 за фактичними показниками, судовими експертами не вбачається за можливе.

Проектно-кошторисною документацією передбачено лакофарбове покриття стін корпусів № № 1, 2, 3 та 4, які розташовані на території Закладу, що відповідає вимогам нормативних документів.

Протипожежні відстані між збудованими корпусами № № НОМЕР_1 , 2, 3 та 4, які розташовані на території Закладу, відповідають вимогам нормативних документів.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось учасниками справи, не погоджуючись з висновками вказаних експертиз, потерпілим ОСОБА_5 до Приморського районного суду м. Одеси направлено клопотання про призначення комплексної судової пожежно-технічної, будівельно-технічної, електротехнічної експертизи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2018 року клопотання потерпілого задоволено та призначено комплексну судову пожежно-технічну, будівельно-технічну, електротехнічну експертизу, проведення якої доручено Незалежному інституту судових експертиз із залученням іноземних експертів Міжнародного інституту експертиз.

ОСОБА_5 (батьком загиблої ОСОБА_6 ) було сплачено експертизу в рамках кримінального провадження № 0000991, призначену згідно ухвали слідчого судді Приморського районного суду міста Одеси від 05.06.2018 року в розмірі 668000 грн.

На виконання вказаної ухвали слідчим СУ ГУНП в Одеській області 23.07.2018 року проведено огляд з цими експертами території Закладу та вилучено рештки кісток у кількості 39 об`єктів та експертні зразки з конструктивних елементів двоповерхових дерев`яних котеджів.

З метою ідентифікації вказаних решток кісток слідчим призначено комплексну судово-медичну, медико-криміналістичну та молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої 15.08.2018 року доручено ДУ «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України».

Згідно висновку експертів від 25.09.2018 року №42-мку наданому експертам пакеті №1 знаходяться обвуглені конгломерати зі структурою деревини чи невідомої гомогенної речовини, які не мають ознак будови кісткової тканини. У пакеті №2 знаходяться спалені кісткові фрагменти. Три з них належали кісткам тварини (тварин) або птахів. Один обвуглений фрагмент нижньої щелепи у пакеті №2 за анатомо-морфологічними ознаками є відламком лівої половини тіла нижньої щелепи людини. Два зуби, які зберіглися на об`єкті, за своєю формою, будовою і розмірами належали скелету дитини. Через значну ступінь обвуглювання і зруйнування фрагмента щелепи визначити стать, зріст, будь-які інші ознаки загиблої дитини немає можливості. Проведеним порівняльним дослідженням ОСОБА_7 та ОСОБА_4 ймовірно виключаються. Виключити можливість належності нижньої щелепи до кісток потерпілої ОСОБА_6 в даному випадку не є можливим.

Також,в матеріалах справи є висновок міжнародних експертів від 29.01.2019 року № 9243, у відповідності до якого основною причиною пожежі може бути аварійний режим роботи побутового заглибного електричного кип`ятильника, залишеного без нагляду, який був підключений до електромережі.

Версії виникнення пожежі від занесення стороннього джерела запалювання, самозаймання речовин та матеріалів, аварійних режимів роботи мобільного телефону та його акумулятора, аварійного режиму роботи лампи розжарення в настінному світильнику (бра), теплових проявів електричного струму при виникненні аварійних режимів роботи електропроводок, за результатами комплексних досліджень, не знайшли свого підтвердження.

В результаті проведення натурального огляду, аналізу наданої проектної документації будівництва встановлено:

- Завдання на проектування було видано без врахування Містобудівних умов та обмежень, назва об`єкта проектування у завданні на проектування не відповідає Містобудівним умовам та обмеженням.

- Розрахунок категорії складності даного об`єкта будівництва, який було виконано лише на спальні місця чотирьох корпусів, без врахування місткості триповерхового спального корпусу для вихователів та обслуговуючого персоналу, не відповідає Завданню на проектування та ДСТУ-Н Б В.1.2-16:2013, ДБН В.1.2-14-2009 та постанові КМУ від 11.05.2011 №560.

- Будівництво дерев`яних спальних корпусів, передбачене проектом ступеню вогнестійкості ІІІ б двоповерховими, не відповідає п. 9.3.1. ДБН В.2.2-9-2009, який є базовим нормативним документом на громадські будинки і споруди.

У зв`язку з чим, у кримінальному провадженні проведено декілька експертиз, якими надано висновки, у тому числі, що суперечать один одному, 24.09.2019 року призначено комплексну судову будівельно-технічну, пожежно-технічну, електротехнічну та хімічну експертизу, проведення якої доручено Київському НДІСЕ щодо встановлення причинно-наслідкового зв`язку між допущеними під час будівництва порушеннями та виникненням пожежі, швидкістю розповсюдження вогню та настання смерті тощо.

Судом встановлено, що представником батьків загиблих дітей адвокатом Сягровець Т.М. заявлено клопотання про проведення ряду слідчих (розшукових) дій, у тому числі ексгумації тіл загиблих ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з підстав правильності ідентифікації трупів, проведенні комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та молекулярно-генетичної експертизи, допиту експертів та одночасних допитів батьків із працівниками табору.

У відповідності до заявленого клопотання, на підставі постанов процесуального керівника 12.02.2018 року слідчим проведено ексгумацію тіл загиблих дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 .

Ексгумовані решти тіл за клопотанням потерпілих скеровано для дослідження до КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичних експертиз» та КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичних експертиз» на підставі постанови про призначення комплексної судово-медичної, медико-криміналістичної та молекулярно-генетичної експертизи.

Згідно висновку експертизи від 15.03.2018 року № 169, перевірено правильність ідентифікації трупів та виключено можливість переплутання тіл в результаті помилки експертів.

Крім того, під час розслідування за клопотаннями потерпілих проведено одночасний допит свідка - старшого вихователя, відповідального за корпус № 5 ОСОБА_8 із потерпілими (батьками загиблих дітей), допитано в якості свідка художнього керівника дитячого ансамблю «Адель» ОСОБА_9 , судові експерти ООБСМЕ ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проведено слідчий експеримент за участю свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та батьків загиблих дітей на території Закладу з метою детального відтворення дій працівників табору з евакуації дітей, проведено слідчий експеримент, за результатом якого встановлено відсутність герметичності пожежних водойм, розташованих на території Закладу.

Судом зазначено, що частиною 1 ст. 36 КПК Українипередбачено, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вищевказаних вимог Закону України «Про прокуратуру» та статей 2, 9, 25, 36 КПК України прокурорами у кримінальних провадженнях відповідно до наявних повноважень надавалися письмові вказівки, що також не заперечувалось учасниками справи.

Щодо кримінальних проваджень № 0000173 та № 0000171.

Прокуратурою Одеської області 15.03.2018 року до Київського районного суду м. Одеси направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000171 від 26.02.2018 року, стосовно ОСОБА_13 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за фактом неналежного виконання своїх службових обов`язків провідного інспектора Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області, внаслідок чого, приблизно о 23.07 год 15.09.2017р. виникла пожежа у двоповерховому спальному корпусі № 5 Одеського міського дитячого оздоровчо-спортивного комплексу «Вікторія», за адресою: АДРЕСА_1 . У результаті вказаної пожежі загинуло троє дітей, які проживали в кімнаті № НОМЕР_2 , яка знаходилась на 2 поверсі зазначеного корпусу, а саме: ОСОБА_4 , 2005 року народження, ОСОБА_7 , 2007 року народження та ОСОБА_6 , 2009 року народження.

За аналогічними обставинами, 15.03.2018 року до Київського районного суду м. Одеси також направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000173 від 26.02.2018 року за ч. 2 ст. 367 КК України стосовно начальника Київського РВ ГУ ДСНС України в Одеській області ОСОБА_14 . Розгляд зазначених кримінальних проваджень здійснюється суддею Київського районного суду Прохоровим П.А. (справа № 520/3194/18).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2018 кримінальні провадження № 0000171 та № 0000173 об`єднані в одне провадження за № 0000171.

Кримінальне провадження № 0000171 триває.

Також, Київським відділом поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000392 від 30.01.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, розпочатому за заявою ОСОБА_15 про те, що 09.12.2018 невстановлені особи, знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 93, дитячий табір «Вікторія», всупереч установленому порядку, завідомо знаючи про ухвалу суду про накладення арешту на майно дитячого табору, винесли з дерев`яного корпусу меблі.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснювався прокурорами Одеської місцевої прокуратура № 1 Одеської області.

За результатами досудового розслідування слідчим 10.09.2019 року та 30.12.2019 року прийняті рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

З матеріалах справи вбачається, що процесуальним керівником двічі скасовувалися прийняті рішення слідчого від 10.09.2019 року та 30.12.2019 року про закриття вказаного кримінального провадження.

Постановою слідчого від 15 вересня 2023 року закрито кримінальне провадження № 0000392 від 30.01.2019 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК.

За обвинуваченням виховательки ОСОБА_16 вироком затверджено угоду про визнання винуватості за ч. 2 статті 137 КК України неналежне виконання обов`язків по догляду за дітьми, справа № 520/1413/18.

Також, судом було звернуто увагу, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2019 року було задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на проведення огляду території та приміщень табору «Вікторія» з метою ретельного просіювання у повному обсязі залишків згорілої будівлі. Зобов`язано ГУ ДСНС в Одеській області скласти «Акт розбору згарища».

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній акт розбору згарища як обов`язковий документ за наслідками пожежі, а відтак суд дійшов висновку, що слідча дія не завершена та ухвала слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2019 року не виконана.

Судом вірно зазначено про те, що з матеріалів справи вбачається, відсутність доказів проведення розбору згарища працівниками ДСНС, оскільки зазначений акт в матеріалах справи відсутній, а зі згарища залишки зсипано в мішки та розчищено територію, але пересіювання та інших необхідних дій проведено не було, що підтверджується наявними в матеріалах справи фотокартками та про що зазначено в експертному дослідженні № 9243 від 29.01.2019 року.

Задовольняючи частково позов,суд першої інстанції виходив зтого, що неефективність розслідування пожежі, тобто вина Одеської обласної прокуратури та ГУНП в Одеській області, яка виникла у таборі «Вікторія», виявилася у непроведені належних слідчих та процесуальних дій, щодо:

- встановлення причини пожежі;

- велика кількість кримінальних проваджень та відсутність взаємодії між слідчими щодо їх розслідування;

- відсутність проведення слідчих дій (бездіяльність) щодо встановлених експертизою фактів порушення при проектуванні, будівництві, відсутності належного контролю за будівництвом;

- бездіяльність щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Одеської міської ради, ДСНС, ДАБІ та інших;

- бездіяльність в частині виконання ухвали про розбір згарища.

Також суд дійшов висновку про те, посадовими особами прокуратури Одеської області та ГУ НП в Одеській області було порушено статтю 3 Конституції України та статтю 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з наступних підстав.

Судом встановлено, що досудове розслідування трагедії у таборі «Вікторія» триває з 16 вересня 2017 року і не закінчено на день звернення до суду, тобто триває майже 6 років, незважаючи на резонансність, підвищений інтерес суспільства, оскільки загинули малолітні діти, поза розумним сумнівом, негативно впливають на моральний стан Позивачів завдаючи їм моральної шкоди.

Судом вірно зазначено, що відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу, який би давав змогу встановити відсутність вини відповідачів у довготривалому, неефективному розслідуванні.

Позитивний обов`язок держави стосовно впровадження належної системи захисту життя, здоров`я та гідності людини передбачає забезпечення ефективного розслідування фактів позбавлення життя та неналежного поводження.

Ефективність такого розслідування вимірюється його повнотою, всебічністю, оперативністю, незалежністю тощо. Незалежність розслідування порушень прав людини на життя та повагу до її гідності означає, зокрема, те, що з погляду безстороннього спостерігача не має існувати жодних сумнівів щодо інституційної (ієрархічної) незалежності державного органу (його службових осіб), уповноваженого здійснювати офіційне розслідування таких порушень.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачами належним чином обґрунтовано вимоги про стягнення моральної шкоди з підстав надмірної тривалості кримінального провадження, тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, а вказані факти є беззаперечним доказом порушення державою (Прокуратура Одеської області та Головного управління Національної поліції в Одеській області) вимог статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, внаслідок чого позивачі мають право на отримання компенсації, яка з урахуванням тривалості досудового розслідування та, виходячи із фактичних обставин втрати позивачами дитини, яка загинула.

Правовими підставами відшкодування шкоди визначено, зокрема положення статей 27, 55, 56 Конституції України, статті 2 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, статтею 23, 1167, 1168 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

У частині першій статті 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За приписами статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі І цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (див. mutatis mutandis § 135 рішення ССПЛ від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Грейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. the UK), заяви №33985/96 і №33986/96; § 95 рішення ССПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява №21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (див. mutatis mutandis § 59 рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Суд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ. зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis § 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції»; $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції», заява №19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Частиною другою статті 113 КПК України визначено, що будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідними положеннями цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

За змістом частини другої статті 28 КПК України проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частіші строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що у справах, пов`язаних із порушенням статті 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод завдання моральної шкоди презюмується.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивачі просили стягнути з Держави України моральну шкоду завдану бездіяльністю посадових осіб прокуратури Одеської області, ГУ НП в Одеській області досудового розслідування в розмірі 2000000 грн. на кожного.

Суд, з врахуванням обставин справи, висновків судового експерта № 57 від 02.10.2021 року, № 51 від 02.10.2021 року та № 52 від 02.10.2021 року щодо проведення судово-психологічної експертизи із визначення розміру завданої моральної шкоди позивачам, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог зі зменшенням розміру моральної шкоди, яку просили стягнути позивачі.

Згідно з висновком судового експерта № 57 від 02.10.2021 року за результатами проведення судово-психіатричної експертизи встановлено, що у разі встановлення неефективності розслідування кримінального провадження відносно загибелі ОСОБА_4 , орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань заподіяних ОСОБА_2 становить 41 мінімальні заробітні плати.

У відповідності до ст. 8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлена мінімальна заробітна плата у місячному розмірі - 6700 грн.

Висновком судового експерта № 57 від 02.10.2021 року визначено орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань заподіяних ОСОБА_2 в розмірі 41 мінімальні заробітні плати, що складає 274700,00 грн.

З урахуванням обставини справи, наданих пояснень ОСОБА_2 , суд обґрунтовано погодився з сумою моральної шкоди, яка встановлена висновком судового експерта № 57 від 02.10.2021 року, встановивши розмір компенсації моральних страждань заподіяних ОСОБА_2 в розмірі 274 700,00 грн.

Висновком судового експерта № 52 від 02.10.2021 року визначено орієнтовний еквівалент компенсації моральних страждань заподіяних ОСОБА_1 в розмірі 27 мінімальні заробітні плати, що складає 180 900,00 грн.

Також колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано погодився з сумою моральної шкоди, яка встановлена висновком судового експерта № 52 від 02.10.2021 року щодо моральних страждань заподіяних ОСОБА_1 в розмірі 180 900,00 грн.

Колегія суддів вважає, що суд оцінюючи вимоги про стягнення моральної шкоди, обґрунтовано виходив з характеру та обсягу страждань, понесених позивачами внаслідок неефективності розслідування кримінального провадження, які виразились у морально-психологічних хвилюваннях, порушенні нормального ритму життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також необхідністю витрачання часу для звернення за правовою допомогою та з позовом до суду.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 180 900 грн., на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 274 700 грн.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги, Одеської обласної прокуратури про те, що є невірними висновки суду щодо протиправної бездіяльності відповідачів, зокрема посадових осіб Прокуратури Одеської області, а також про тривале та неефективне розслідування та наявність вини прокуратури у не проведені процесуальних та слідчих дій, оскільки Прокуратура Одеської області та її посадові особи жодних протиправних дій стосовно позивачів не вчиняли, та відповідно матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів протиправних (неправомірних) дій чи бездіяльності прокуратури чи її посадових осіб, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Доводи апеляційної скарги, Головного управління національної поліції в Одеській області про те, що є помилковими висновки суду про велику кількість кримінальних проваджень та відсутність взаємодії між слідчими щодо їх розслідування, відсутність проведення слідчих дій (бездіяльність) щодо встановлених експертизою фактів порушення при проектуванні, будівництві, відсутності належного контролю за будівництвом, бездіяльність щодо притягнення до відповідальності посадових осіб Одеської міської ради, ДСНС, ДАБІ та інших, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки у відповідності до встановлених обставин судом була встановлена неефективність розслідування пожежі, а саме вина Одеської обласної прокуратури та ГУНП в Одеській області, яка виникла у таборі «Вікторія», виявилася у непроведені належних слідчих та процесуальних дій.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що посадовими особами прокуратури Одеської області та ГУ НП в Одеській області було порушено статтю 3 Конституції України та статтю 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційних скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 09 грудня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова