Справа № 473/7/24
РІШЕННЯ

іменем України

"23" лютого 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Матвійця Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Україна») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 21 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем договір про надання споживчого кредиту №4808128.

Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 на його банківську платіжну картку № НОМЕР_1 кредит у розмірі 13 000 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів до 21 жовтня 2021 року, який зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,805 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування, а в разі пролонгації договору (за ініціативою позичальника або автопролонгації за визначених у договорі умов) або порушення позичальником його умов проценти підлягають до нарахування за весь період за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.

У разі неповернення кредиту у встановлений строк та, у зв`язку з цим, автопролонгації договору проценти продовжують нараховуватися протягом усього періоду пролонгації за кожен день користування коштами, але не більше 90 календарних днів поспіль.

21 червня 2022 ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу №21-06/2022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4808128 від 21 вересня 2021 року.

Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 42 640 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 13 000 грн;

- заборгованість за процентами 29 640 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.

06 лютого 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (відзив сформовано та подано (надіслано) з порушенням вимог ч.ч. 6, 8 ст. 14 ЦПК України - не через офіційний електронний кабінет адвоката в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, а на загальну електронну адресу суду), у якому представник позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що:

- позивач не надав належних, допустимих та достатніх доказів укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі (у тому числі накладення позичальником електронного цифрового підпису на правочині), укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору факторингу, а також перерахування кредитодавцем кредитних коштів на банківський рахунок позичальника;

- нарахування позивачем процентів за прострочення відповідачем грошового зобов`язання є безпідставним у зв`язку з наявністю законодавчої заборони на здійснення таких нарахувань у період дії воєнного стану в Україні.

09 лютого 2024 року від представниці позивача ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, у якій представниця підтримала позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи на те, що 21 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем кредитний договір в електронній формі з дотриманням положень Закону України «Про електронну комерцію». У договорі сторони узгодили усі його істотні умови, ОСОБА_1 підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тим самим набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах. В подальшому на підставі договору факторингу відбулася заміна кредитора у зобов`язаннях замість ТОВ «Авентус Україна» статусу кредитора набуло ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», яке належним чином повідомило відповідача про цю обставину, тобто набуло прав вимоги за кредитним договором.

Також вважала необґрунтованими твердження відзиву про неможливість нарахування позивачем процентів за прострочення відповідачем грошового зобов`язання у зв`язку з наявністю законодавчої заборони на здійснення таких нарахувань у період дії воєнного стану, оскільки ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не вимагає застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, що передбачені ст. 625 ЦК України, а заявило вимогу про стягнення заборгованості за кредитом та договірними процентами, на які не поширюється відповідна заборона.

В судове засідання представниця позивача Крюкова М.В. не з`явилася, проте надіслала на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, однак від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає (відзив сформовано та подано (надіслано) з порушенням вимог ч.ч. 6, 8 ст. 14 ЦПК України - не через офіційний електронний кабінет адвоката в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, а на загальну електронну адресу суду).

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача та представників сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема суд встановив, що 21 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» уклало з відповідачем договір про надання споживчого кредиту №4808128 (підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором), в якому сторони узгодили його умови.

Відповідно до договору ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 на його банківську платіжну картку № НОМЕР_1 кредит у розмірі 13 000 грн зі строком користування коштами протягом 30 днів до 21 жовтня 2021 року, який зобов`язався вчасно повернути кредит, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,805 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом протягом строку кредитування, а в разі пролонгації договору (за ініціативою позичальника або автопролонгації за визначених у договорі умов) або порушення позичальником його умов проценти підлягають до нарахування за весь період за ставкою 1,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом.

У разі неповернення кредиту у встановлений строк та, у зв`язку з цим, автопролонгації договору проценти продовжують нараховуватися протягом усього періоду пролонгації за кожен день користування коштами, але не більше 90 календарних днів поспіль.

21 червня 2022 ТОВ «Авентус Україна» уклало з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договір факторингу №21-06/2022, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4808128 від 21 вересня 2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір, що є предметом судового дослідження, був вчинений в електронній формі.

А тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції Закону, чинній на час укладення правочину) електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції Закону, чинній на час укладення правочину)).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції Закону, чинній на час укладення правочину)).

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 виконав алгоритм дій, направлених на укладення кредитного договору та набуття прав та обов`язків позичальника, зокрема зареєструвався в електронній телекомунікаційній системі кредитодавця, заповнив відповідні електронні формуляри для отримання кредиту, зазначивши усю необхідну інформацію про свою особу (прізвище, ім`я по батькові; місце проживання; паспортні дані; ІПН; дані засобів зв`язку (особисті номери телефонів та адресу електронної пошти); реквізити своєї банківської картки для зарахування коштів тощо), підтвердив свою обізнаність з правилами надання коштів у кредит та погодження із запропонованими умовами кредитування, підтвердив укладення договору шляхом його підпису надісланим йому електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Виконання вказаного алгоритму дій відповідачем свідчить про укладення електронного кредитного договору з дотриманням передбачених законом вимог.

Аналогічні правові висновки висловлював й Верховний Суд у подібних справах, зокрема у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, від 12 серпня 2022 року у справі № 234/7297/20.

З його укладенням в ОСОБА_1 виникли права та обов`язки позичальника.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).

Матеріалами справи повністю підтверджено як факт укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» договору факторингу №21-06/2022 (а.с. 12-16), так і факт відступлення за цим договором за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №4808128 від 21 вересня 2021 року, що підтверджується копією підписаного сторонами договору факторингу витягу з реєстру боржників від 21 червня 2022 року (а.с. 17, 60).

Вказаний договір учасниками справи не оспорений, а суд не має обґрунтованих підстав для сумніву у відповідності наявної в справі копії цього документа оригіналу.

Суд встановив, що на виконання умов договору ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на банківський рахунок позичальника кредитні кошти у розмірі 13 000 грн.

Твердження відзиву про протилежне спростовуються:

- п. 2.1 кредитного договору, згідно якого сторони договору узгодили перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 ;

- копією довідки ТОВ Універсальні платіжні рішення» (власника сервісу онлайн платежів «iPay.ua») про те, що 28 листопада 2019 року між ТОВ Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір на переказ коштів та 21 вересня 2021 року о 19:48:17 було успішно здійснено транзакцію в системі iPay.ua на перерахування коштів у розмірі 13 000 грн та зарахування їх на платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с. 62).

Також з матеріалів справи (розрахунку заборгованості) вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20 січня 2022 року виникла заборгованість у загальному розмірі 42 640 грн, у тому числі:

- заборгованість за кредитом 13 000 грн;

- заборгованість за процентами 29 640 грн.

Вказана заборгованість нарахована у повній відповідності до умов кредитного договору.

Зокрема, нарахування процентів здійснено за ставкою 1,90 % за кожен день користування коштами від суми кредиту (247 грн щоденно) за період з 21 вересня 2021 року до 19 січня 2022 року (за 120 днів користування кредитом), що відповідає п.п. 1.4, 1.5, 4.1, 4.3 кредитного договору, згідно яких, у разі неповернення позичальником кредиту протягом встановленого 30-денного строку кредитування, такий строк (кредитування) щоразу продовжується на один календарний день, але не більше, як на 90 календарних днів поспіль.

Таким чином, твердження відзиву про те, що позов містить вимогу про стягнення процентів поза межами строку кредитування не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються умовами кредитного договору та розрахунком заборгованості.

Також суд залишає поза увагою доводи сторони відповідача про наявність встановленої у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України заборони на застосування у період дії в Україні воєнного стану відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, оскільки, як встановлено раніше, нараховані проценти є договірними, а тому положення ст. 625 ЦК України на них не поширюються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17), крім цього такі проценти нараховані до введення в Україні воєнного стану.

За встановлених обставин, вказана заборгованість на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у повному обсязі.

Що стосується розподілу судових витрат, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен враховувати вимоги ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України.

При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд повинен також враховувати вимоги ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України.

Водночас, згідно ч.ч. 5-6 ст. 137 УПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України (зокрема постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Водночас Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зробила висновок про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічно у своїх постановах (зокрема від 08 грудня 2021 року у справі №454/3919/18 та від 09 лютого 2022 року у справі № 523/3904/19 та інших) Верховний Суд неодноразово висловлювався, що суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу лише у разі наявності клопотання відповідної сторони про зменшення таких витрат. Відсутність такого клопотання відповідно до приписів ч. 5 ст. 137 ЦПК України унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 07 липня 2022 року між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір про надання правової допомоги №07-07/2022 (а.с. 10-11).

Відповідно до умов договору адвокат Крюкова М.В. зобов`язалася надавати позивачу професійну правничу допомогу за узгодженими між сторонами договору розцінками, в тому числі пов`язану з наданням правової допомоги, інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу, складання та подання позовних заяв, скарг, клопотань, заперечень, представництво інтересів позивача в судах тощо.

Згідно копії рахунку на оплату по замовленню №26/12 від 26 грудня 2023 року, звіту про надання правової допомоги від 26 грудня 2023 року (а.с. 63, 64) в межах договору про надання правової допомоги адвокатом виконано наступний обсяг робіт: збір та аналіз доказів та документів для подання заяви про стягнення заборгованості, витрачено 3 години, вартість послуг 1 000 грн за 1 годину роботи; складення позовної заяви, витрачено 6 годин, вартість послуг 1 000 грн за 1 годину роботи; подання позовної заяви до суду, витрачено 1 годину, вартість послуг 1 000 грн за 1 годину роботи. Всього вартість наданих послуг становить 10 000 грн.

Згідно копії платіжної інструкції від 28 грудня 2023 року №2493 (а.с. 30) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплатило на користь адвоката Крюкової М.В. 10 000 грн за надані послуги.

Матеріали справи не містять клопотання сторони відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх неспівмірності.

За встановленого, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають стягненню:

- 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу;

- 2 147,20 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2; ) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4808128 від 21 вересня 2021 року, що утворилася станом на 20 січня 2022 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 29 640 (двадцять дев`ять тисяч шістсот сорок) гривень, а всього в загальному розмірі 42 640 (сорок дві тисячі шістсот сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (03150, м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2; ) 12 147 (дванадцять тисяч сто сорок сім) гривень 20 копійок судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв