ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівни, про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову (а.с. 81-82).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви щодо забезпечення позову (а.с. 83-85).

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Від ОСОБА_4 21.11.2024 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

У даній справі питання права не становлять особливої складності. Судовий захист повинен відповідати умовам процесуальної економії, враховуючи, що пунктами 10, 11 частини 2 статті 2 ЦПК України визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами. З урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників процесу.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви щодо забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Встановлено, що у квітні ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 15.08.2023 року ПН ДМНО ОСОБА_6 ; визнати недійсним договір іпотеки з позикою грошей від 21.12.2023 року, посвідчений ПН Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Ніною Володимирівною та зареєстрований за №425.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 травня 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі (а.с. 30).

13 вересня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до місцевого суду заяву про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що 14.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договори позики, відповідно до яких остання отримала від позивачки в борг грошові кошти у загальному розмірі 256900,00 грн, зі сплатою відсотків за користування коштами. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 грошового зобов`язання, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2023 року у справі №204/9770/22 стягнуто з ОСОБА_3 за договорами позики грошові кошти у загальному розмірі 301980,00 грн. Після набрання вказаним рішенням законної сили позивачем було пред`явлено його на примусове виконання та 10.01.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. було відкрито виконавче провадження №73786571. У 2005 році ОСОБА_3 стала одноособовим власником квартири за адресою по АДРЕСА_2 , за рахунок чого могло відбутися погашення боргу перед позивачкою. Однак, вказане майно під час розгляду справи №204/9770/22 в апеляційному суді ОСОБА_3 15.08.2023 року було відчужено за договором купівлі-продажу власному сину - ОСОБА_4 . Розуміючи вірогідні наслідки розгляду апеляційної скарги не на користь ОСОБА_3 , діючи недобросовісно, зловживаючи своїм правом, вона навмисно вчинила правочин по відчуженню квартири з метою уникнення від виконання грошового зобов`язання. Отже, за своєю суттю вказаний правочин є фраудаторним. Також ОСОБА_4 , будучи власником нерухомого майна, 21.12.2023 року уклав з ОСОБА_5 договір іпотеки з позикою грошей на термін до 21.12.2024 року, забезпеченням виконання якого є вказана квартира. Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, оскільки у рпазі відчуження відповідачем під час судового процесу майна за задоволення позовних вимог у цій справі, позивачка не зможе виконати попереднє рішення суду про стягнення коштів, або їй необхідно буде здійснювати ряд додаткових дій для повернення нерухомого майна шляхом звернення з новою позовною заявою. Тому позивачка просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 71-78).

З виділених матеріалів убачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, в цивільній справі №204/9770/22, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 вересня 2021 року та розписками від 14 вересня 2021 року у розмірі 301980,00 грн, яка складається з: основної суми боргу 256900,00 грн, відсотків 45080,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 10.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73786571 на підставі виконавчого листа №204/9770/22 виданого 12 грудня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру Іпотек від 02.04.2024 №372379639, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 , на підставі договору купівлі-продажу №3113, посвідченого 15.08.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тетерєвою М.М.; вказана квартира за договором іпотеки з позикою грошей передана в іпотеку ОСОБА_5 (а.с. 19-22).

Щодо можливості застосування судом такого виду забезпечення позову, як заборона вчиняти певні дії щодо майна відповідача, у разі пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним, за яким таке майно відчужено.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18).

До набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон №2147-VIII) процесуальний закон передбачав, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Після набрання чинності Законом №2147-VIII частини першу, другу статті 149 ЦПК України викладено в такій редакції: «Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом».

Тобто з 15 грудня 2017 року законодавець серед передумов забезпечення позову визначає можливий вплив невжиття заходів забезпечення позову не тільки на виконання рішення суду, а й на можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22.

У даній справі позивачка пред`явила вимогу, зокрема, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Предметом оспорюваних у цій справі правочинів є майно, яке належало позичальниці за договором позики та боржниці за виконавчим провадженням щодо стягнення з неї грошових коштів на користь позивачки.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка має на меті захистити своє майнове право на грошові кошти, які могли би бути стягнуті з боржника у виконавчому провадженні за рахунок звернення стягнення на майно боржника (квартиру АДРЕСА_1 ), яке внаслідок укладення оспорюваного правочину купівлі-продажу було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4 .

Виходячи з викладеного, встановивши, що між сторонами справи дійсно виник спір; приймаючи до уваги, що існує реальна загроза відчуження квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить продаж її ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у період розгляду справи №204/9770/22 щодо стягнення грошових коштів за договором позики з продавця ОСОБА_3 , а також передача цього нерухомого майна в іпотеку ОСОБА_5 , - колегія суддів, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, дійшла висновку про можливість часткового задоволення заяви та забезпечення заявленого позову шляхом заборони ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договорів; вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що такий вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки визнання недійсним правочину, який є безпосередньою підставою для зміни власника спірної квартири, так чи інакше вплине на подальший правовий режим цього нерухомого майна. Вжитий захід забезпечення позову забезпечить запобігання ухиленню від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час, власник не позбавляється можливості володіти та користуватися об`єктом житлової нерухомості.

Та обставина, що можливе рішення суду про задоволення позову в цій справі не підлягає примусовому виконанню, а може бути виконано шляхом його пред`явлення до державного реєстратора, не свідчить про неможливість застосування такого виду забезпечення позову, як заборона вчинення певних дій щодо майна, яке є предметом оспорюваних договорів, якщо невжиття заходів забезпечення позову негативно впливатиме на можливість позивача ефективно захистити (поновити) свої порушені права.

Колегія зауважує, що можливе подальше відчуження відповідачем ОСОБА_4 вказаної вище квартири об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту прав позивачки, у разі задоволення позову.

Отже, колегія дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 від 13.09.2024, від імені якої діє адвокат Гусакова О.Б., щодо забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

До набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №204/4216/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, вжити заходи забезпечення позову, заборонити ОСОБА_4 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії щодо відчуження, у тому числі шляхом укладення договорів; вчиняти будь-які дії, що пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01).

Копію постанови направити учасникам справи.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова є обов`язковою на всій території України та може бути пред`явлена до примусового виконання протягом 3 (трьох) років в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Оскарження постанови про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Стягувач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

Боржник - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова