КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №355/256/24 Головуючий у 1 інстанції: Чальцева Т.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 листопада 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року позивач ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №3139327 у розмірі 30 338,80 грн, а також понесені судові витрати під час сплати судового збору 3 028 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 13 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09 вересня 2021 року між ТОВ «Маніфою» (Далі - Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі - «Позичальник») було укладено договір позики №3139327 (далі - Договір). Договір позики укладено в письмовій формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п.1 ст. 3, п.12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч.1 статті 205 ЦК України (надалі ЦК України).

Вказував, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) позики на сайті позикодавця, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором.

Згідно п.2.6. Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору.

Відповідно до п.3.7. Договору позики зобов`язання позичальника за договором вважаються виконаними в повному обсязі в момент зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок позикодавця. Порядок обчислення (нарахування) процентів, пролонгація, порядок повернення кредиту та сплата процентів, права та обов`язки сторін обумовлені в підписаному сторонами кредитному договорі.

Підписанням Договору позики відповідач також підтвердив, що він вивчив та повністю погоджується з умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Маніфою» (далі - Правила), які є невід`ємною частиною договору; вивчив та повністю погоджується з умовами цього договору позики (пп. 8.3.5 та 8.3.6 договору позики). Правилами, розміщеними на сайті Товариства (https://money4you.ua/pro-nas/normatyvna-dokumentatsiya/), зокрема п. 4.3.1 передбачено, що договір позики з фізичною особою укладається в інформаційно-телекомунікаційні системі товариства дистанційно, в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Зазначав, що 09 лютого 2022 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» (далі по тексту Позивач/ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено Договір факторингу № 09/02-2022, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у тому числі, за Договором позики №3139327 від 09.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 ..

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі, за Договором позики №3139327 від 09.09.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 .

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано до суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що на виконання умов договору про надання коштів у позику відповідачу ОСОБА_1 на картковий рахунок позичальника перераховані грошові кошти, та не надано підтвердження обставин перерахування цих грошових коштів.

Стороною позивача не надано доказів того, що за відповідачем ОСОБА_1 за цим кредитним договором існує борг. Стороною позивача також не доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором №3139327 від 09 вересня 2021 року від ТОВ «Вердикт Капітал».

Враховуючи зазначене, апелянт просить прийняти до уваги наступне.

Згідно п. 2.6. Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору.

В якості підтвердження перерахування позики позивачем були надані:

- належно оформлений Договір позики №139327 від 09.09.2021 з додатками до нього;

- лист ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" від 03.04.2023 №6195-ВП щодо підтвердження здійснення успішного переказу за дорученням ТОВ «МАНІФОЮ» 09.09.2021 на суму 4 400,00 грн., маска карти НОМЕР_1 .

Однак, суд вказував на те, що в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Крім того, з рішення суду позивачу стало відомо, що представником відповідача на адресу суду були надані письмові пояснення, які містять аналогічні твердження.

Зазначені письмові пояснення позивач не отримував та, відповідно, не мав можливості скористатися своїми правами та надати додаткові пояснення та/або докази на спростування тверджень відповідача та/або заявити клопотання про витребування таких доказів у третіх осіб.

Вважає за необхідне зазначити, що ні позикодавець, ні позивач не є банком в розумінні Закону України "Про банки і банківську діяльність", а є фінансовими установами і діють відповідно до Закону України "Про фінансові послуги та фінансові компанії", отже об`єктивно позбавлені можливості надати виписки з рахунку позичальника з відображенням всіх операцій по такому рахунку. Крім того, такі відомості становлять банківську таємницю, що унеможливлює їх отримання безпосередньо позивачем.

Таку виписку по рахунку позичальника ймовірно може сформувати та надати банк, що обслуговує картковий рахунок відповідача за запитом самого відповідача, як клієнта банку або на вимогу суду.

Однак, відповідач не надав жодної виписки по своєму картковому рахунку на підтвердження обставин ненадходження грошових коштів на рахунок відповідача за вказаним Договором позики.

В обгрунтування розміру заборгованості зазначає, що надані позивачем розрахунки заборгованості ґрунтуються виключно на умовах укладеного з відповідачем Договору позики, складені з урахуванням проведених відповідачем оплат та з дотриманням вимог чинного законодавства і повністю підтверджують розмір заборгованості відповідача за Договором позики.

Проведені відповідачем оплати по Договору позики беззаперечно свідчать про те, що мало місце реальне надання та повернення грошових коштів за вказаним Договором позики, що узгоджується з положеннями ст.1046 ЦК України і свідчить про те, що такий дійсно договір був укладений між ТОВ «Маніфою» та відповідачем.

Апелянт вважає безпідставним посилання суду на Постанову Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №2-879/11 щодо необхідності перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги (провадження №61-10005св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

Зазначає, що право вимоги за Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю- продаж) прав вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (п.5.2 Договору), а оплата відступленого права вимоги відбувається із значним відтермінуванням - 1095 днів з моменту підписання вказаного договору (п.7.6.2.).

Вважає, що позивачем були надані достатні та допустимі докази щодо підтвердження переходу до ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором №3139327 від 09 вересня 2021 року від ТОВ «Вердикт Капітал».

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України (в редакції, яка діяла на день призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що на виконання умов договору про надання коштів у позику відповідачу ОСОБА_1 на картковий рахунок позичальника перераховані грошові кошти, не надано підтвердження обставин перерахування цих грошових коштів. Позивачем не надано доказів того, що відповідачу ОСОБА_1 за цим кредитним договором існує борг. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості, який не є достатнім для висновку про існування боргу у заявленому позивачем розмірі, оскільки сам розрахунок є внутрішнім документом та не містить відомостей, що дозволило б суду перевірити видачу кредитних кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, не містить періодів, а саме дат нарахування, відповідно до яких можна було б перевірити правильність нарахування процентної ставки. Зазначена сума в договорі не свідчить про її отримання відповідачем ОСОБА_1 саме в цьому розмірі. Крім того, відсутні документи розрахунку заборгованості до стягнення за процентами у розмірі 53 446,80 гривень.

Також, позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів перехід до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитним договором

№3139327 від 09 вересня 2021 року від ТОВ «Вердикт Капітал».

Крім того, суд зазначав, що стороною позивача не надано доказів сплати грошових коштів (Ціни-Продажу) фактором на рахунок клієнта, як це визначено договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги і це вказує на те, що стороною позивача не підтверджено факт переходу права грошової вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР».

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції було встановлено, що як слідує з копії договору №3139327 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 вересня 2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір на умовах строковості, зворотності, платності, відповідно якого ТОВ «Маніфою» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 4 400 гривень, строк кредиту 30 днів, періодичність платежів зі сплати процентів, базова процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту.

Відповідно копії паспорту споживчого кредиту слідує, що відповідачу ОСОБА_1 було відомо умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовану реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту.

Як слідує з Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком та є невід`ємною частиною договору.

За п.5.2. права вимоги вважаються відступленими (переданими) первісним кредитором та набутими (прийнятими) новим кредитором в день належного підписання акту приймання-передачі в друкованому (підписаному) вигляді.

Згідно з п.5.5. первісний кредитор зобов`язаний повідомити боржників про відступлення права вимоги за основними договорами протягом 10 робочих днів з моменту набрання чинності договором у порядку передбаченому чинним законодавством або основним договором.

Як вбачається з копії з витягу з реєстру боржників до договору №10-01/2023 року від 10.01.2023 року, згідно договору у боржника ОСОБА_1 сума заборгованості складає 57 846,80 гривень, сума заборгованості за основною сумою боргу становить 4 400 гривень, сума заборгованості за процентами - 53 446,80 гривень.

Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором слідує, що відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед новим кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у сумі 57 846,80 гривень.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як слідує з ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За п.п.5, 6, 7 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

За ч.1 статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналогічною правовою позицією є постанова Верховного Суду №61-20799св19 у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора та висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Як зазначав суд, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Стаття 1077 ЦПК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ч.1, 3 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

За ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

За положеннями частини 1 статті 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1052 даного Кодексу передбачено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на підтвердження перерахування позики позивачем були надані: належно оформлений Договір позики №139327 від 09.09.2021 року, з додатками до нього та лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 03.04.2023 №6195-ВП щодо підтвердження здійснення успішного переказу за дорученням ТОВ «МАНІФОЮ» 09.09.2021 року на суму 4 400 грн., маска карти НОМЕР_1 , підписаний Директором ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» Тихоновою О.О.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем не надано жодної виписки по своєму картковому рахунку на підтвердження обставин ненадходження грошових коштів на рахунок відповідача за вказаним Договором позики, а проведені ОСОБА_1 оплати по Договору позики беззаперечно свідчать про те, що мало місце реальне надання та повернення грошових коштів за вказаним Договором позики, що узгоджується з положеннями ст.1046 ЦК України і свідчить про те, що такий дійсно договір був укладений між ТОВ «Маніфою» та відповідачем.

Так, згідно п. 2.6. Договору позики позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на веб-сайті товариства протягом 3 (трьох робочих) днів з дати підписання договору.

В якості підтвердження перерахування позики позивачем були надані:

належно оформлений Договір позики №139327 від 09.09.2021 з додатками до нього;

- лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 03.04.2023 №6195-ВП щодо підтвердження здійснення успішного переказу за дорученням ТОВ «МАНІФОЮ» 09.09.2021 на суму 4 400,00 грн., маска карти 5168****5888.

Надані позивачем розрахунки заборгованості ґрунтуються виключно на умовах укладеного з відповідачем Договору позики, складені з врахуванням проведених відповідачем оплат та з дотриманням вимог чинного законодавства і повністю підтверджують розмір заборгованості відповідача за Договором позики.

Проведені відповідачем оплати по Договору позики беззаперечно свідчать про те, що мало місце реальне надання та повернення грошових коштів за вказаним Договором позики, що узгоджується з положеннями ст.1046 ЦК України і свідчить про те, що такий дійсно договір був укладений між ТОВ «Маніфою» та відповідачем.

Між ТОВ «Маніфою» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу №09/02-2022 09.02.2022 року, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у тому числі, за Договором позики №3139327 від 09,09.2021 року, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 .

У п.6.1.4 даного договору сторони узгодили, що право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру боржників (Додаток №2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги.

В якості підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «Вердикт Капітал» у відповідності до умов Договору факторингу №09/02-2022 були надані наступні документи:

копія Договору факторингу № 09/02-2022 від 09.02.2022 р.;

копія Реєстру боржників до Договору факторингу № 09/02-2022;

витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 09/02-2022;

копія платіжного доручення до Договору факторингу № 09/02-2022.

В свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило права грошової вимоги до Боржників Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відповідно до Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги від 10.01.2023, в тому числі за Договором позики №3139327 від 09.09.2021, що укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 ..

Згідно з п.5.2. Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників в друкованому (підписаному) вигляді.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що ціна договору сплачується Новим Кредитором Первісному Кредитору, в будь-який передбачений (не заборонений) законодавством спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом перерахування коштів на рахунок вказаний в пункті 12 цього Договору або зарахуванням зустрічних однорідних вимог в порядку визначеному п. 5.6.2 цього договору, протягом 1065 (одна тисяча шістдесят п`яти) календарних днів з дати підписання цього договору.

В якості підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект Центр», у відповідності до умов Договору №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги, були надані наступні документи:

копія Договору №10-01/2023 відступлення (купівлю продаж) прав вимоги від 10.01.2023р;

копія акту приймання-передачі реєстру боржників;

копія Додаткової угоди №1 до Договору №10-01/2023 відступлення (купівлю продаж) прав вимоги;

копія Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до Договору №10-01/2023 відступлення (купівлю продаж) прав вимоги ;

витяг з Додатку №1 до Додаткової угоди №1 до Договору № 10-01/2023 відступлення (купівлю продаж) прав вимоги.

ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали Договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги керуючись ст. ст. б, 512-519, 627, 632, 656 ЦК України.

Укладений договір не є договором факторингу, як зазначає суд в своєму рішенні, оскільки не має за мету фінансування новим кредитором первісного кредитора, адже за його змістом:

- право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (п. 5.2 Договору);

- оплата відступленого права вимоги відбувається із значним відтермінуванням - 1095 днів з моменту підписання вказаного договору (п. 7.6.2.);

- у п.п.1.1 та 1.2 договору прямо визначено, що вказаний договір є правочином з передання Первісним кредитором шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, Новому кредитору (відступлення права вимоги), жодне з положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням Первісного Кредитора Новим Кредитором.

Статтею 177 Цивільного кодексу України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно із частиною першою статті 178 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Разом з Тим, за ч.3 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не мас особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, право вимоги є об`єктом цивільних прав, а саме, майном, яке може вільно відчужуватися від однієї особи до іншої, в тому числі на підставі договору купівлі-продажу.

Як зазначено вище, право вимоги за Договором №10-01/2023 про відступлення (купівлю продаж) прав вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (п.5.2 Договору), а оплата відступленого права вимоги відбувається із значним відтермінуванням - 1095 днів з моменту підписання вказаного договору (п. 7.6.2.).

Тому позивачем були надані достатні та допустимі докази щодо підтвердження переходу до ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором №3139327 від 09 вересня 2021 року від ТОВ «Вердикт Капітал».

Виходячи з наведеного, колегія судів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заслуговують на увагу, відповідають обставинам справи та вимогам закону, а висновки суду про те, що позивачем не надано до суду належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин надання коштів у позику відповідачу ОСОБА_1 на картковий рахунок та не надано підтвердження обставин перерахування цих грошових коштів є помилковими та такими, що не відповідають матеріалам справи.

За ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Баришівського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 рокускасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Також, в порядку ст.141 ЦПК України слід здійснити розподіл судових витрат та стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 грн.

Що стосується витратна правову допомогу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

Враховуючи ст.28 Правил адвокатської етики необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Виходячи з того, що ціна позову у справі становить 30 338 грн 80 коп., справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без участі учасників судового розгляду та їх представників, а також враховуючи заперечення ОСОБА_1 щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, апеляційний суд вважає за можливе зменшити розмір цих витрат та стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () суму заборгованості за кредитним договором №3139327 у розмірі 30 338,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» () судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 4 542 (чотири тисячі п'ятсот сорок дві) грн та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 п'ять тисяч) грн.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: