ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7126/24 Справа № 2-6857/10 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Людмили Леонідівни, боржник: приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталія Євгеніївна, стягувач: Державна судова адміністрація України,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л., в якій просила суд визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. щодо не надіслання боржнику постанови від 14 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження №74415751 не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення та зобов`язати направити таку постанову боржнику; визнати неправомірною дією головного державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. щодо винесення постанови від 14 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження №74415751 та здійснення заходів примусового виконання відносно фізичної особи ОСОБА_1 та зобов`язати скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №74415751 від 14 березня 2024 року, як помилково винесену, яка не відповідає вимогам чинного законодавства; визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. щодо невинесення повідомлення про повернення стягувачеві виконавчого документа у справі №74415751, виданого 10 січня 2024 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 2-6857/10, без прийняття до виконання у зв`язку з невірним зазначенням боржника та припиненням боржника та зобов`язати повернути виконавчий документ стягувачеві без прийняття до виконання як такого, що не відповідає вимогам, передбаченим ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 1-5).

В обгрунтування скарги посилається на те, що ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2023 року по цивільній справі №2-6857/10 з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 429 грн 44 коп.

З метою виконання вказаної ухвали Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 10 січня 2024 року видано виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. від 14 березня 2024 року відкрито виконавче провадження №74415751.

В порушення приписів ЗУ «Про виконавче провадження» боржникові постанову від 14 березня 2024 року про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем надіслано не було.

Також, у виконавчому провадженні боржником визначено фізичну особу ОСОБА_1 , замість приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є., що є порушенням порядку і способу виконання рішення та не відповідає резолютивній частині постанови Верховного суду від 14 грудня 2023 року, в якій вказано, що судовий збір стягується саме з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є.

Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності та для її здійснення зобов`язаний відкрити в державному банку рахунки для: обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів у національній та іноземній валютах та їх виплати стягувачам; зарахування коштів виконавчого провадження; зарахування винагороди.

Сплата судового збору у виконавчому провадженні є витратами виконавчого провадження.

Статус фізичної особи-підприємця і статус суб`єкта незалежної професійної діяльності є відмінними. Відомості про взяття на облік фізичної особи-підприємця передаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відомості про суб`єктів незалежної професійної діяльності включаються до відповідних державних реєстрів за напрямами професійної діяльності.

Суб`єкт незалежної діяльності не відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з професійною діяльністю усім своїм майном, тому звернення стягнення на особисте майно фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю, за боргами, які виникли в межах професійної діяльності, заборонено законом.

Доступ до відомостей Єдиного реєстру приватних виконавців України є безоплатним, здійснює цілодобово і без обмежень з можливістю пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування інформації без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів.

Приватного виконавця не ідентифікує РНОКПП і дата народження, як фізичну особу.

Тобто, до відкриття виконавчого провадження, державний виконавець, користуючись своїми повноваженнями безпосереднього доступу до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, зобов`язаний перевірити наявність та статус боржника, його місцезнаходження.

Державний виконавець мав право відкрити виконавче провадження саме на приватного виконавця виконавчого округу Донецької області, адже резолютивною частиною рішення, яка міститься у виконавчому документі, передбачено саме стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. на користь держави судовий збір.

З 19 травня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. припинила діяльність у зв`язку зі зміною виконавчого округу.

В Єдиному реєстрі приватних виконавців України міститься запис про приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є., а приватний виконавець Донецької області Матвійчук Н.Є. відсутній.

Державним виконавцем в даному виконавчому провадженні протиправно здійснюються заходи примусового виконання не до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є., а взагалі до третьої особи неналежного боржника, пов`язані зі зверненням стягнення на особисте майно громадянки ОСОБА_1 , а саме накладено арешти на кошти на особистих рахунках в АТ КБ «Приватбанк», що є порушенням особистих та майнових прав заявника.

В порушення зазначених вимог державним виконавцем не перевірено в Єдиному реєстрі приватних виконавців України статус приватного виконавця Матвійчук Н.Є., не з`ясовано, що приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. припинила свою діяльність.

Отже, виконавчий документ не відповідає вимогам, які пред`являються до виконавчого документа.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2024 року ОСОБА_1 у задоволенні скарги на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. та Державна судова адміністрація України, відмовлено (а.с. 58-59).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким її скаргу задовольнити (а.с. 82-88).

Інші учасники справи не скористались своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що скаржником не доведено порушення державним виконавцем норм чинного законодавства при вчиненні виконавчих дій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Верховного Суду від 14 грудня 2023 року по справі №2-6857/10 з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. (РНОКПП НОМЕР_1 ) стягнуто судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 429 грн 44 коп на користь держави (а.с. 7-11).

На виконання постанови Верховного Суду від 14 грудня 2023 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 10 січня 2024 року виданий виконавчий лист №2-6857/10 (а.с. 12).

Постановою головного державного виконавця Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Л.Л. від 14 березня 2024 року відкрито виконавче провадження №74415751 (а.с. 6).

Згідно з інформаційною довідкою з Єдиного реєстру приватних виконавців України №0509 від 09 травня 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. (а.с. 13) змінила виконавчий округ на виконавчий округ Одеської області (а.с. 14).

14 березня 2024 року копію постанови про відкриття виконавчого провадження Приморським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено для відома і виконання сторонам виконавчого провадження, яку відправлено поштовою службою на адресу боржника 20 березня 2024 року.

18 березня 2024 року боржник ОСОБА_1 звернулася до Приморського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про зняття арешту із рахунку для виплати соціальної допомоги.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані спеціальними нормами ЗУ «Про виконавче провадження».

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено вимоги до виконавчого документа, в якому зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 6, 7, 8 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено повноваження державного виконавця при примусовому виконанні рішення: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, старшим державним виконавцем було прийнято до провадження виконавчий документ, який відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому підстави для його повернення стягувачеві були відсутні. При цьому до компетенції виконавця не віднесено перевірка зазначення судом, який видав виконавчий лист, відповідність зазначення боржника і резолютивної частини судового рішення, повернення без прийняття виконавчого документу на цій підставі законом не передбачено. А тому доводи апеляційної скарги з цього приводу відхиляються.

Разом з тим, сторони виконавчого провадження не позбавлені права звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі або визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо звернення скаржника до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі або визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно чинного процесуального законодавства державний виконавець не наділений повноваженнями щодо звернення до суду з питанням про виправлення помилки у виконавчому листі або визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання в скарзі на те, що в порушення ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження №74415751 від 14.03.2024 року не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується копією матеріалів виконавчого провадження наявної в матеріалах справи. Крім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), яка забезпечує обмін документами, а тому у відповідності до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються виключно в електронній формі. Разом з цим, враховуючи те, що у даному випадку у державного виконавця був відсутній обов`язок щодо направлення постанови про відкриття виконавчого провадження на поштову адресу боржника, державний виконавець направив копію такої постанови боржнику.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За приписами ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на час відкриття виконавчого провадження державний виконавець діяв згідно з даними зазначеними у виконавчому документі виданому судом і тому вимог ЗУ «Про виконавче провадження» не порушував.

Доводи апеляційної скарги про те, що державною виконавчою службою не було виконано вимоги суду щодо надіслання копії виконавчого провадження, а тому суд не мав можливості встановити фактичні обставини справи, зокрема, щодо направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявна копія виконавчого провадження №74415751.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звернення стягнення на особисте майно фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю за боргами, які виникли в рамках даної професійної діяльності, заборонено законодавством є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження таких дій. Також з копії матеріалів виконавчого провадження №74415751 не вбачається, що постановою старшого державного виконавця було накладено арешт на рахунки ОСОБА_1 в установах банку.

Доводи скарги про те, що до відкриття виконавчого провадження державний виконавець користуючись своїми повноваженнями безпосереднього доступу до інформації про боржників, їх майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, зобов`язаний перевірити наявність та статус боржника, його місцезнаходження є безпідставними та власним тлумаченням апелянта норм Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у відповідності до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вчинення зазначених дій є правом державного виконавця, а не обов`язком і вчиняються під час здійснення виконавчого провадження, а не на стадії його відкриття.

Більшість доводів апеляційної скарги були предметом розгляду в суді першої інстанції та яким в повному обсязі надана правова оцінка, будь-яких підстав для надання ним повторної правової оцінки не зазначено.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна