Справа № 346/2398/24
Провадження № 2/346/1260/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

з участю: секретаря Романчук Л.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 жовтня 2014 року вона, позивач ОСОБА_1 (д.п. ОСОБА_1), зареєструвала шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, що підтверджується долученим до позовної заяви свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 03 жовтня 2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис N? 482.

Від вказаного шлюбу у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Причиною звернення в суд з позовом про розірвання шлюбу стало те, що вона, позивач з відповідачем почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть, більше не поєднані спільним побутом, у них зовсім різні характери та погляди на життя, що спричинило між ними повне непорозуміння, всі намагання зберегти сім?ю позитивних результатів не дали, що спільних інтересів немає, що призвело до того, що між ними втрачені почуття один до одного, шлюб носить виключно формальний характер, а тому його слід розірвати.

Позивач вважає, що примирення з відповідачем є неможливим, адже це буде суперечити як інтересам її позивача, так і інтересам відповідача.

Малолітня дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована разом із нею позивачем в АДРЕСА_1 .

Проте, з початку повномасштабного вторгнення росії в Україну, позивач та її дочка ОСОБА_3 проживають на території Польщі.

Малолітня дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає із нею позивачкою у АДРЕСА_2 , в Польщі, де дочка ОСОБА_3 навчається, відвідуючи місцевий садочок.

Вона, позивач, здійснює повноцінне та всебічне виховання дочки, приділяє багато часу її саморозвитку, навчанню, проведенню дозвілля, здійснює також повне матеріальне забезпечення дочки Юлії у вигляді продуктів харчування, предметів першої необхідності, одягу, розвиваючих ігор та книжок тощо.

Ввожає, що з метою подальшого забезпечення дитини повноцінними умовами життя, її гармонійного виховання слід дочку ОСОБА_3 , залишити на проживання із нею , позивачем.

Просить шлюб зареєстрований 03 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відцілі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис N? 482 - розірвати; малолітню дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити на проживання з матір?ю - ОСОБА_1 ; після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_1 » та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати за розгляд вказаної цивільної справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, подала до суду клопотання, в якому просила розглядати цивільну справу за її відстуності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення по даній справі на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник ОСОБА_6 подав заяву, в якій просив розгляд справи проводаити за їхньої відсутності. Позовні вимоги визнає і не заперечує проти розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Сторони зареєстрували шлюб 03 жовтня 2017 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №482, що стверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_2 від 03 жоавтня 2014 року (а.с.6).

Сторони є батьками дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08 грудня 2017 року (а.с.7).

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1. ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями п.3 ч.2 ст.18, ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя.

В ході розгляду справи, судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, позивач в позовній заяві зазначає, що сімейне життя не склалось через різні інтереси і погляди на життя, втрачено почуття любові один до одного.

При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей».

В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, примиритися не бажають, тому наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що малолітня дочка ОСОБА_3 проживає з матір`ю. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають.

Відповідно до статті 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище " ОСОБА_1 ", як вона цього просить.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 113, 161 Сімейного кодексу України, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст. ст. 89, 247, 263-265 Цивільно-процесуального кодексу України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зареєстрований шлюб 03 жовтня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №482, розірвати.

Малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - залишити на проживанні з матір`ю, ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу залишити позивачці ОСОБА_1 прізвище " ОСОБА_1 ".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Суддя Беркещук Б. Б.