ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 594/807/23Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А.
Провадження № 22-ц/817/624/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - .

сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 594/807/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року (ухвалене суддею Губіш О.А., дату складення повного рішення не вказано) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Борщівської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2012 року.

Подружні відносини між ними припинилися з червня 2014 року, а офіційно шлюб було розірвано рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2015 року.

За час перебування у шлюбі в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

Після припинення подружніх відносин дочка проживає з нею і знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. Відповідач з 2014 року і станом на день подачі позову самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, будь-якої допомоги не надає та уваги дочці не приділяє, останній раз її бачив у 2015 році.

Зазначала, що 22 грудня 2020 року Борщівським районним судом Тернопільської області було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 грудня 2020 року. Проте, ОСОБА_2 не сплачував аліменти, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01 липня 2023 року склала суму 28 136, 50 грн.

Вважає, що зазначені обставини можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини та свідоме тривале нехтування ним своїми обов`язками, що негативно впливає на стан і розвиток малолітньої ОСОБА_2 , відтак з цих підстав просила задовольнити її позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Вказує на те, що впродовж тривалого часу, а саме з 2014 року і на момент подання апеляційної скарги, відповідач самоусунувся від виховання своєї дитини, свідомо вибрав місце проживання за яким неможливо належним чином забезпечувати батьківську опіку, тривалий час не телефонував і не виходив на відеозв`язок з малолітньою дочкою ОСОБА_2 , не цікавиться її духовним та фізичним розвитком, не бере участі у матеріальному утриманні доньки.

Зазначає про наявність у ОСОБА_2 вироку Деснянського районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року, яким його визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України, що мало місце під час проходження ним військової служби, тому даний факт характеризує його не з найкращої сторони.

Вважає, що судом першої інстанції помилково взято до уваги відсутність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, оскільки він її погасив лише під час судового розгляду цієї справи про позбавляння його батьківських прав, а заборгованість існувала з 2021 року.

Звертає увагу на те, що висновок суду першої інстанції про відсутність доказів про умисне ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків є помилковим та таким, що не відповідає обставинам справи.

Наголошує, що тривале ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, різке розірвання стосунків з дитиною та повне припинення спілкування з нею, відсутність уваги та підтримки з його сторони негативно впливає на їх спільну дочку.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу в її межах підтримала, посилаючись на доводи викладені в ній.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечив, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін і надати йому можливість налагодити спілкування з дочкою, відновити з нею відносини, оскільки він бажає брати участь у її житті та вихованні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , яке видане 04 квітня 2013 року (а.с. 7).

Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 квітня 2015 року у справі №594/310/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 8).

Після розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_2 залишилася проживати разом з матір`ю.

Борщівським районним судом Тернопільської області від 22 грудня 2020 року видано судовий наказ, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 16 грудня 2020 року (а.с. 9).

Згідно розрахунку від 01 липня 2023 року виданого державним виконавцем Бей М.М. Борщівського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районні Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню про стягнення з ОСОБА_2 аліментів станом на 01.07.2023 становить - 28136,5 грн. (а.с. 10).

З довідки видної виконавчим комітетом Борщівської міської ради Чортківського району Тернопільської області від 19 червня 2023 року №75/06-02-15 та акту обстеження житлових умов заявника ОСОБА_1 від 19 червня 2023 року №Д 06-02-20/17 вбачається, що громадянка ОСОБА_1 проживає та зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 і склад її сім`ї наступний: дочка - ОСОБА_2 , 2013 р.н., мати - ОСОБА_4 , 1967 р.н., батько - ОСОБА_5 , 1963 р.н. (а.с. 11).

З виданої старостою села Вовківці характеристики від 19 червня 2023 року №76/06-02-15 на ОСОБА_1 вбачається, що вона проживає за адресою АДРЕСА_1 з 1994 року разом з матір`ю, батьком та дочкою, 2013 року народження. За свідченнями сусідів вона є працьовита, товариська та ввічлива. У неї міцна сім`я, вона займається вихованням дитини, бере участь у громадському житті села (а.с. 12).

з довідки від 19 червня 2023 року № 10, яка видана директором Вовковецького дитячого садочку "Сонечко" вбачається, що у період відвідування ОСОБА_2 дитячого садочку, а саме з 06 червня 216 року по 29 червня 2019 року, її батько протягом вказаного періоду жодного контакту із садочком не підтримував, успішністю доньки не цікавився, з вихователями не спілкувався, не відвідував заходи. Мати садок активно відвідувала, приводила та забирала доньку, цікавилася її досягненнями (а.с. 13).

З довідки від 19 червня 2023 року № 71/03-16, яка видана директором Мушкатівської гімназії Борщівської міської ради вбачається, що ОСОБА_2 навчається у Мушкатівській гімназії БМР з 01 вересня 2019 року по 19 червня 2023 року та є ученицею 5 класу, її батько контакту зі школою не підтримує, успішністю доньки не цікавився, з вчителями не спілкувався, батьківські збори не відвідує. Дитину до школи приводить і забирає мати, на виклики та батьківські збори приходить тільки мама (а.с. 14-16).

З копії витягу з наказу №5 від 01 травня 2022 року, виданого командиром військової частини НОМЕР_2 вбачається, що старший солдат ОСОБА_2 прибув 01 травня 2022 року з ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2 на посаду навідника ІНФОРМАЦІЯ_5, ВОС НОМЕР_3 (а.с. 31).

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 травня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 27 та ч. 1 ст. 358 КК України та ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 8500 грн. (а.с. 45-48).

З висновку органу опіки та піклування Борщівської міської ради Чортківського району Тернопільської області від 08 серпня 2023 року №2241/03-18 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини Борщівської міської ради не дійшла висновку щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та покладається на рішення суду (а.с. 49-52).

З характеристики на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ученицю 5 класу Мушкатівської гімназії БМР, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , яка видана та підписана класним керівником і директором Мушкатівської гімназії 03 серпня 2023 року №58/03-16 вбачається, що ОСОБА_2 навчається у гімназії з 1 класу. За час навчання зарекомендувала себе як старанна, здібна, відповідальна учениця. Добре засвоює навчальний матеріал. Пам`ять розвинена, увага стійка, до уроків готується систематично і старанно (а.с. 53).

З акту обстеження умов проживання №52 від 01 серпня 2023 року, складеного начальником служби у справах дітей та головним спеціалістом служби у справах дітей вбачається, що дитина ОСОБА_2 разом з матір`ю проживає за адресою АДРЕСА_3 . У будинку створені всі умови для проживання, навчання, виховання, відпочинку та творчого розвитку. Виділено окрему кімнату з усіма зручностями, де забезпечена соціально гігієнічний стан на відповідному рівні. Для дитини придбано у достатній кількості одяг, взуття, навчальне приладдя, а також матеріали для розвитку творчих навиків малювання, ліплення. ОСОБА_6 перейшла у 5 клас Мушкатівської гімназії, активна учениця конкурсів, олімпіад, шахових турнірів. За вищезазначеною адресою проживають без реєстрації: ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_7 - співмешканець громадянського шлюбу, ОСОБА_8 - син від першого шлюбу ОСОБА_7 , ОСОБА_5 - дідусь (власник будинку) (а.с. 54).

З письмових пояснень ОСОБА_2 від 03 серпня 2023 року, направлених органу опіки та піклування Борщівської міської ради вбачається, що він визнає свою провину в тому, що не спілкувався з донькою, але просить не позбавляти його батьківських прав, а дати можливість все виправити (а.с. 55).

Згідно довідки про сплату аліментів від 04 березня 2024 року №11826/28.6-14, яка видана начальником Борщівського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фаринюк Т. вбачається, що гр. ОСОБА_2 сплачує аліменти і станом на 01 березня 2024 року аліменти оплачено, заборгованість відсутня (а.с. 149).

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням останнім своїми обов`язками і позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно частини третьої статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21).

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що: «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.»

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19 та від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19».

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина 4 статті 19 СК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, врахував доводи позивачки, подані нею докази про те, що відповідач тривалий час, а саме з 2015 року не брав участі у житті дочки, в чому вбачаються ознаки його винної поведінки.

Вказані обставини не заперечив і сам батько дитини, який посилався лише на таку домовленість з колишньою дружиною та небажанням травмувати дитину, у зв`язку з його переїздом на проживання в інше місто, а саме в м. Київ.

Крім того, зазначав, що з травня 2022 року проходить службу в Збройних Силах України, з липня 2023 року перебуває на лікуванні, тому з поважних причин не міг брати участь у вихованні дитини, проте дуже бажає зберегти з нею психологічний та емоційний зв`язок, з 2020 року сплачує аліменти на її утримання.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що в діях відповідача у період після розлучення і до 2022 року є винна поведінка, що виразилась у невиконанні протягом тривалого часу обов`язків по вихованню дитини, однак із урахуванням особи батька та обставин справи прийшов до вірного висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Належних та допустимих доказів винної поведінки та ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, зокрема в останні роки, а саме з травня 2022 року і по теперішній час суд не встановив і позивачка не довела.

Навпаки, суд першої інстанції установив, що відповідач заперечував вимоги позивачки та пояснював, що бажає виховувати доньку, зустрічатися з нею, що вказує на його зацікавленість у збереженні зв`язків з дитиною. Заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав, його активна участь в судових засіданнях свідчить про його інтерес до доньки і бажання брати участь у її вихованні.

Відповідач сплачує аліменти на утримання своєї доньки, що, у свою чергу, свідчить про те, що він намагається зберегти родинні зв`язки з нею, налагодити спілкування та мінімізувати конфліктні ситуації у родині. Наявність протягом певного строку заборгованості зі сплати аліментів не є підтвердженням його ухилення від виховання дитини і його винної поведінки.

До висновку щодо доцільності чи не доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дочки ОСОБА_3 , 2013 року народження не дійшла і комісія з питань захисту прав дитини Борщівської міської ради, в тому числі і з урахуванням думки дитини та пояснень ОСОБА_1 , яка зокрема на питання "в чому інтерес дитини при позбавленні батьківських прав її батька" пояснила, "що думає про майбутнє своєї дитини, щоб така особа як її біологічний батько, котрий свідомо не цікавився життям та здоров`ям доньки, не міг одержати жодних майнових прав, пов`язаних з батьківством, які він міг би мати у разі своєї непрацездатності, а також право давати дозвіл на зміну прізвища дитині. У разі позбавлення батьківських прав біологічного батька їй не потрібно буде отримувати від нього різного роду погоджень, зокрема щодо зміни реєстрації місця проживання дитини, виїзду дитини за кордон, тощо". Вказаний висновок суд першої інстанції оцінив у сукупності з іншими доказами з дотриманням передбачених статтею 89 ЦПК України критеріїв оцінки доказів.

Установивши, що ОСОБА_2 не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, який із його слів не міг бути повною мірою реалізований внаслідок відносин, що склалися між ним і колишньою дружиною та певних домовленостей між ними, має намір на відновлення відносин з донькою, врахувавши бажання батька спілкуватись із дитиною, а також те, що батько проти позбавлення батьківських прав заперечує й бажає брати участь у вихованні доньки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачкою необхідності застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого вона належно не аргументувала.

При цьому апеляційний суд вважає, що особисті непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не встановили.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57,58). Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні Інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих Інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання.

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у відповідних постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21, від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20 та багатьох інших. Судова практика у цій категорії справ є сталою, відмінність залежить лише від фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Отже задоволення позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який бажає брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, не відповідає якнайкращим інтересам дитини, що спростовує доводи позивача у відповідній частині.

Апеляційний суд ураховує, що відповідач не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на доньку, що він становить загрозу для здоров`я та розвитку доньки, а тому розрив із нею сімейних відносин не відповідає її інтересам. При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує те, що за встановлених обставин справи та пояснень сторін можливо змінити поведінку батька у кращу сторону.

Щодо посилання заявниці, що суд першої інстанції не заслухав думку дитини в судовому засіданні і не врахував її думку висловлену на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка викладену у висновку органу опіки і піклування, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

В суді апеляційної інстанції була заслухана думка малолітньої дитини ОСОБА_3 , 2013 р.н., яка висловила свої власні погляди про батька, якого згадати не може, але знає про його існування, з ним не спілкується, емоційно його не сприймає і не бажає мати такого батька.

Хоча прецедентна практика ЄСПЛ і Верховного Суду вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, яким необхідно приділяти належну увагу, не обов`язково є достатніми, щоб переважити інтереси батьків, особливо щодо регулярних контактів зі своїми дітьми (рішення ЄСПЛ від14 березня 2017 року у справі «K.B. та інші проти Хорватії» (K.B.AND OTHERS v. CROATIA), заява № 36216/13, пункт 143).

Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не варто тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без урахування будь-яких інших факторів і проведення експертизи для визначення їхніх інтересів (рішення ЄСПЛ від 09 травня 2006 року у справі «C. Проти Фінляндії» (C. v. Finland), заява № 18249/02, пункти 57-59). Такі інтереси зазвичай вимагають збереження зв`язків дитини з її сім`єю, за винятком випадків, коли це завдасть шкоди її здоров`ю та розвитку (рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), заява № 41615/07, пункт 136).

Суд апеляційної інстанції, оцінивши думку дитини, приходить до переконання, що дитина у своєму ставленні до батька орієнтується здебільшого на матір.

Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.

У постанові від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20, провадження № 61-2701св24, Верховний Суд вказав, що «…сімейні відносини мають «складний» характер, і сім`я може переживати як найкращі, так й найгірші часи. Суду завжди складно зробити висновок про те, що сімейні стосунки неможливо врятувати, і тому суд має позбавляти батьків такого шансу тільки в тому разі, якщо вони становлять реальну загрозу для благополуччя дитини».

У справі, що переглядається, як судом першої так і апеляційної інстанцій не встановлено будь-якої реальної загрози від відповідача, як батька, благополуччю його доньки, її здоров`ю та розвитку.

Разом з тим, за встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про необхідність налагодження стосунків між батьком і донькою, та за можливості із застосування сімейної медіації.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Натомість, суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки в діях відповідача вбачається винна поведінка щодо неналежної участі у вихованні дитини, тому до нього слід застосувати судове попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

Виходячи з вищенаведеного та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а тому в цій частині рішення суду є обґрунтованим.

Разом з тим, з урахуванням встановлених вище обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року та попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги щодо неналежної поведінки відповідача по відношенню до дочки враховуються апеляційним судом при вирішенні даного спору.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2024 року - змінити, доповнивши його вказівкою наступного змісту.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на орган опіки та піклування Борщівської міської ради Чортківського району Тернопільської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Хома М.В.

Храпак Н.М.