Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3099/24

Номер провадження: 2/511/787/24

28 жовтня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

секретаря судового засідання - Ніколас С.О.,

за участю :

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в м. Роздільна Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про встановлення факту постійного не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви.

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про встановлення факту його не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини.

Позовну заяву мотивовано тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був придбаний в період шлюбу позивача зі спадкодавцем на підставі Договору купівлі - продажу будинку від 07.07.1992 року, посвідченого секретарем Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.

Спадкоємцями першої черги за законом на майно спадкодавця ОСОБА_6 є: позивач ОСОБА_1 , чоловік спадкодавця, їх син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син спадкодавця від першого шлюбу.

Вказував, що у встановлений законом строк він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші особи, зокрема відповідач, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Син ОСОБА_4 прийняв спадщину в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, так як проживав разом з матір`ю ОСОБА_6 на день її смерті.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак з дня реєстрації - 29.05.1996 року до цього часу в будинку не проживає. Відтак на день смерті матері він був зареєстрований за місцем відкриття спадщини, проте фактично в будинку не проживав більше двадцяти років.

Зазначав, що під час оформлення спадкових прав йому стало відомо, що він не може оформити спадкові права, оскільки відповідач також є зареєстрованим у будинку та вважається таким, що прийняв спадщину.

Встановлення факту неприйняття відповідачем спадщини йому необхідне для спадкування майна після смерті дружини. Факт не проживання відповідача за місцем відкриття спадщини підтверджується актом та довідкою селищної ради.

Оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини із фактом постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, а не з фактом їх реєстрації за однією адресою, тому відповідачу як такому, що не проживав із спадкодавцями, необхідно було у встановлений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте таку заяву він не подав, тому спадщину не прийняв.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити факт, що на день смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач постійно не проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановити факт, що ОСОБА_5 спадщину після померлої не прийняв.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.08.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Витребувано від нотаріуса копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витребувано інформацію від ДПСУ щодо перетинання Державного кордону України відповідачем ОСОБА_5 .(а.с.38)

Ухвалою суду від 15.10.2024 року закрито підготовче судове засідання і справу призначено до розгляду.(а.с.63)

Позиції сторін в судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Магера Руслан Юрійович в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в суді показав, що померла його дружина ОСОБА_6 і після її смерті залишилося спадкове майно. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є він , їх спільний син ОСОБА_4 , а також син ОСОБА_6 ОСОБА_5 . Всі вони зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Між тим на день смерті ОСОБА_6 за цією адресою проживали тільки він та їх син. ОСОБА_5 з дня його реєстрації за вказаною адресою ніколи фактично не проживав в цьому будинку, більш того в 2011 році виїхав за кордон і по останній інформації проживав в російській федерації. Таким чином відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, тому останній не може вважатися таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи по місцю його реєстрації на території України, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа ОСОБА_4 також в судове засідання на розгляд справи не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Згідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Судом у справі встановлені наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 07.02.2024 року Роздільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянськомурайоні Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №109.(а.с.8)

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який був придбаний на підставі Договору купівлі - продажу будинку від 07.07.1992 року, посвідченого секретарем Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.(а.с.10) Зазначений Договір у встановленому порядку був зареєстрований в Роздільнянському БТІ, про що наявна відмітка на зворотній стороні Договору.

Спадкоємцями першої черги за законом на майно спадкодавця ОСОБА_6 є:

- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чоловік спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим 02.03.1990 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, актовий запис №9. (а.с.29)

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 31.10.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №71.(а.с.25)

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син спадкодавця від першого шлюбу;

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , донька спадкодавця від першого шлюбу.

У встановленому порядку ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Роздільнянського нотаріального округу Іванової А.Й. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі якої заведено спадкову справу №59/2024, копія якої наявна в матеріалах справи. (а.с.45)

Син спадкодавиці ОСОБА_8 спадщину прийняв шляхом спільного проживання на час відкриття спадщини, в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України.

Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися.

Між тим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 29.05.1996 року, що підтверджується домовою Книгою щодо для реєстрації осіб від 1992 року за адресою АДРЕСА_1 .(а.с.16-20)

Позивач надав докази, відповідно до яких відповідач з 1996 року в будинку не проживає, а саме:

- акт обстеження умов фактичного проживання сім`ї, складеного фахівцем відділу соціальної роботи Управління соціального захисту населення Лиманської селищної ради та за участю мешканців пров.Тенистого селище Лиманське Роздільнянського району ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , відповідно до якого за адресою АДРЕСА_1 фактично проживає ОСОБА_1 . Також за даною адресою зареєстрований ОСОБА_5 , який не проживає за вказаною адресою з 29.05.1996 року. (а.с.23)

- довідку №1284 від 07.08.2024 року, видану Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, відповідно до якої ОСОБА_5 зареєстрований на території громади з 1996 року, однак з цього часу фактично за вказаною адресою не проживає. (а.с.24)

- лист ДПСУ України від 28.10.2024 року за №17484/24, відповідно до якого надано інформацію про те, що з 08.11.2017 року по 25.10.2024 року ОСОБА_12 державний кордон України не перетинав і в базі даний відносно нього інформації не виявлено. (а.с.68)

Нормативно правове обгрунтування та висновки суду.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Висновки та мотиви суду.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Так відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 суд зазначив, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Судом із матеріалів справи встановлено, що позивач, відповідач та третя особа є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 і всі вони були зареєстровані на день смерті спадкодавця з нею у будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Між тим наданими у справі доказами, зокрема актом не проживання за участю свідків, довідкою селищної ради у справі доведено, що фактичне місце проживання ОСОБА_12 було відмінним, останні роки він не проживав з ОСОБА_6 за цією адресою, а проживав за іншими адресами.

Наведені обставини сторонами не заперечуються та матеріалами справи не спростовано.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 на день смерті його матері в будинку за адресою: АДРЕСА_1 був зареєстрований, проте не проживав, відтак ОСОБА_5 як спадкоємець не прийняв в такий спосіб спадщину, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 .

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Тобто право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Між тим лише позивач проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та звернувся заявою про прийняття спадщини до нотаріуса вчасно, водночас, відповідач не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, тому наявні підстави для встановлення факту не проживання ОСОБА_5 із спадкодавцем ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини, оскільки він, хоч і був зареєстрований за однаковою адресою з ОСОБА_6 на момент смерті останньої, однак фактично не проживав.

Однак суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову щодо визнання відповідача таким, що не прийняв спадщину, виходячи з наступних міркувань та практики розгляду даної категорії справ ВС.

Та частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Однак, виходячи зі змісту позову, заявляючи вимогу про визнання відповідача таким, що не прийняв спадщину, позивач фактично намагався в такий спосіб визначити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_6 .

З огляду на викладене у задоволенні позову в цій частині має бути відмовлено у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України. Суд приймаючи рішення в цій частині, враховує позицію Верховного Суду постанова від 26 липня 2023 року № 641/3893/20 .

Судовий збір по справі сплачено позивачем при звернення до суду.

На підставі ст. 4, 258-259, 265, 281-283, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 про встановлення факту постійного не проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання особи такою, що не прийняла спадщину, задовольнити частково.

Встановити факт не проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Ж. В. Теренчук