Номер провадження 2-н/333/964/24
УХВАЛА

іменем України

про відмову у видачі судового наказу

06 грудня 2024 року місто Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Стоматов Е.Г., перевіривши відповідність заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Патика Андрія Володимировича про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вимогам ЦПК України, -

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2024 року в провадження Комунарського районного суду міста Запоріжжя в порядку наказного провадження надійшла заява представника заявника ОСОБА_1 адвоката Патика А.В. про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Загородніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі половини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття, починаючи з дня звернення до суду.

За змістом розділу ІІ ЦПК України наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суд у встановлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Такий спрощений вид провадження застосовується у справах за вимогами, які мають очевидно достовірний характер.

Цей вид провадження не є свідченням відсутності спірних відносин між сторонами, однак в силу очевидності права вимоги заявника відсутній спір про наявність самого права.

Як визначено ст.. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.5 ст.183, ч.4 ст.184 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у відповідному розмірі.

Отже, чинне законодавство наділяє правом на стягнення аліментів того з батьків, з ким проживає дитина.

Таким чином, місце проживання дитини є істотною умовою для розгляду заяви про видачу судового наказу, тобто може вплинути на висновок суду про права та обов`язки заявника і боржника.

Згідно положень п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Також, у відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження спільного проживання дітей з матір`ю було надано документ «Potwierdzenie wjazdu na terytorium rzeczypospolitej polskiej».

Однак, судом не приймається до уваги зазначений доказ, оскільки оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном, так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії, Данія, Італія, Іспанія, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Франція, Швейцарія, Швеція, Польща та інші), також не надано переклад для встановлення змісту даного документа.

Отже, не надано будь-якого доказу на підтвердження того, що неповнолітні діти: Загородніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Загородніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні.

В матеріалах справи відсутня інформація місця проживання дитини, а отже, право вимоги заявника не є очевидним, оскільки є спір про наявність самого права заявника звертатися до суду із такою заявою.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" №14 від 23.12.2011 наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Таким чином, встановлено, що заявником при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей порушені вимоги ст. 163 ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (частина 1 статті 166 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст. 165, 167, 258-261, 353, 354, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити представнику заявника ОСОБА_1 адвокату Патика Андрія Володимировича у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Копію ухвали направити заявнику та представнику заявника.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленим розділом ІІ ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 06 грудня 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов