ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7675/24 Справа № 204/2186/24 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 травня 2024 року

у справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року АТ «Банк Кредит Дніпро» звернулося до суду із вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом, посилаючись на те, що 15 квітня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 укладено договір про встановлення кредитного ліміту №0871, за умовами якого, банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта шляхом встановлення кредитної лінії у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку.

АТ «Банк Кредит Дніпро» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У свою чергу відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед банком не виконала, порушила умови кредитного договору і допустила утворення заборгованості станом на 23 січня 2024 року у розмірі 181972,84 грн, яка складається із: залишку простроченого кредиту 84800,79 грн., залишку прострочених процентів 71129,18 грн; залишку простроченої комісій 26042,87 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 травня 2024 року позов АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №0871 від 15 квітня 2019 року, яка виникла станом на 23 січня 2024 року та складається із залишку простроченого кредиту у розмірі 84800,79 грн., залишку прострочених процентів у розмірі 71129,18 грн., а всього 155929,97 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2594,65 грн.

У задоволенні решти позову АТ «Банк Кредит Дніпро» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного залишку простроченого кредиту та залишку прострочених процентів, оскільки фактично отримані та використані останньою кошти в добровільному порядку не повернуті. Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення залишку простроченої комісії, суд виходив із того, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору, а тому положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Не погодившись з рішенням суду в частині стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 97974,23 грн., ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення в оскарженій частині та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини у справі, що мають значення для справи, оскільки позиція відповідача та докази, що мають значення для вирішення справи не було враховано при розгляді справи. Вказує, що банком не були враховані суми сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості за період з 31 грудня 2023 року по 23 квітня 2024 року року у загальному розмірі 62000,00 грн. на, що суд першої інстанції уваги не звернув. Також вказує, що оскільки умова кредитного договору щодо стягнення комісії за кредитним договором визнана судом нікчемною, сума заборгованості за комісією у розмірі 35974,23 грн. має бути зарахована до погашення заборгованості за тілом кредиту або процентів за договором. Окрім того, вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на відміну від банківської виписки, приведений розрахунок заборгованості жодним чином не відтворює рух кредитних коштів, тобто з розрахунку не можна належним чином дослідити чи використовувалися відповідачем кредитні кошти, якщо використовувалися, то в якому розмірі, а тому надані банком виписки по рахунку не є належними та допустимими доказами у справі.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 97974,23 грн., апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення лише в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15 квітня 2019 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_1 було укладено договір №0871 про встановлення кредитного ліміту, за умовами якого, банк здійснює кредитне обслуговування поточного рахунку клієнта № НОМЕР_1 , відкритого в банку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу, шляхом встановлення ліміту кредитної лінії у вигляді відкличної відновлюваної кредитної лінії без забезпечення з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку.

Ліміт кредитної лінії на дату укладання цього договору становить 49999,00 грн, та протягом дії цього договору може бути змінений банком в порядку, визначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 200000,00 грн. Строк дії кредитного ліміту 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Якщо не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії кредитного ліміту жодна із сторін в установленому в УДБО порядку не заявить про припинення строку дії кредитного ліміту, строк дії кредитного ліміту продовжується на той же строк і на тих же умовах, що визначені в цьому договорі. Подовження строку дії кредитної лінії може здійснювати необмежену кількість разів (п.п.1.2.1., 1.2.2. договору № 0871 про встановлення кредитного ліміту від 15 квітня 2019 року).

Відповідно до умов договору, зокрема п.п.1.2.3., 1.2.4. договору, процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 48,00% річних; на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Щомісячна комісія за користування лімітом кредитної лінії - 2,0% від фактичної заборгованості за кредитом станом на останній банківський день поточного місяця.

Підписанням паспорта споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 15 квітня 2019 року, споживач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування.

Однак, вказані умови договору відповідач належним чином не виконав у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 23 січня 2024 року становить 181972,84 грн, яка складається із: залишку простроченого кредиту 84800,79 грн.; залишку прострочених процентів 71129,18 грн.; залишку прострочених комісій 26042,87 грн.

Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено та визнано сторонами у справі, що кредитний договір №0871 від 15 квітня 2019 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Встановивши, що відповідач не належним чином виконував свої кредитні зобов`язання, у результаті чого утворилася заборгованість, на підтвердження розміру якої надано відповідний розрахунок заборгованості, що підтверджується матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявленого позову в частині стягнення заборгованості за залишком простроченого кредиту та прострочених процентів у розмірі 155929,97 грн.

Приведенні розрахунки підтверджуються матеріалами справи й відповідачем не спростовані, а тому доводи апеляційної скарги у відповідній частині, як і посилання на те, що приведений розрахунок заборгованості не відображає дійсних обставин справи та не може бути належним доказом наявності заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не враховані всі платежі, здійсненні відповідачем у період з 31 грудня 2023 року по 23 квітня 2024 року року у загальному розмірі 62000,00 грн., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки спростовуються приведеним банком розрахунком заборгованості, який наявний в матеріалах справи (на арк. 13-17) та підтверджує зарахування платежу, здійсненого відповідачем 26 грудня 2023 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 2000,00 грн., що також знайшло своє підтвердження у виписці по рахунку, долученої до апеляційної скарги. Інші платежі, здійсненні відповідачем, не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги, оскільки не охоплюють спірний період, що є предметом позову у даній справі.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на неправильність проведеного розрахунку заборгованості, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки скаржник не надав свого розрахунку заборгованості та не скористався свої правом на заявлення клопотання про призначення у справі судової експертизи щодо встановлення правильності проведеного розрахунку заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, як підстави для скасування рішення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи скаржником не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 28 травня 2024 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна