КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 358/559/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11190/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Ящук Т.І.,

за участю секретаря судового засідання -Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Лебединець Г.С., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - Ляр Д.Ю. звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 16 березня 2009 року у розмірі 92 178,10 грн. станом на 13 березня 2023 року та судові витрати у розмірі 2 684 грн. (т. 1 а.с. 1-2).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16 березня 2009 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Вказував, що 27 березня 2009 року відповідачем була підписана також довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій довідці відповідач власним підписом підтвердив, що з фінансовими умовами кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

Банком на підставі договору про надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу у користування надано кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 75 000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та заміни кредитного ліміту банку керувався п.п. 3.2, 3.3. договору, на підставі якого відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Вказував, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 13 березня 2023року утворилася заборгованість у розмірі 92 178,10 грн., яка складається з наступного: 75 680,53 грн. - заборгованість за кредитом; 16 497,57 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (т. 1 а.с. 1-2).

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Круглик В.В. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви від 06.07.2023 року, просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за заявою б/н від 16.03.2009 з часу її укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 75 680,53 грн. на погашення тіла кредиту, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення відсотків, комісії а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 ; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені абсолютно безпідставно набуті кошти в розмірі 11 100 грн. 32 коп.; визнати зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за заявою № б/н від 16.03.2009 припиненими; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.(т. 1 а.с. 149-169).

Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що оскільки відсутні підписані ОСОБА_1 . Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанк, то будь-яке списання відсотків, пені, комісії є безпідставним, а такі умови є нікчемними в силу положень закону. Згідно виписки за договором № б/н від 19.03.2009 станом на 17.03.2023, яка надавалась АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що з рахунку позивача без достатньої правової підстави списано банком відсотки, погашені за рахунок кредиту в розмірі 85 340,85 грн. та 1440,00 грн. комісія за обслуговування (членський внесок). Ця сума коштів списувалася банком на погашення відсотків, комісії за обслуговування, а не на тіло кредиту, що в порушення умов договору, не визначено. На переконання позивача, факт отримання відсотків, комісії, які не встановлено договором та списано банком не заперечується, визнано та підтверджено наданими банком виписками та розрахунками, а тому отримання та списання коштів є належним доказом безпідставного набуття коштів, які належать ОСОБА_1 .

Позивачем були розраховані суми, які були списані банком як відсотки - в розмірі 85 340,85 грн. та суми, які були списані, як комісія за обслуговування (членський внесок) та інші платежі - 1440,00 грн. Вважав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України, оскільки наявні всі три умови безпідставного набуття майна, а саме: АТ КБ «ПриватБанк» привласнив (набув у власність) кошти в сумі 86 780 грн. 85 коп. за рахунок ОСОБА_1 за відсутності правової підстави для набуття такого майна (коштів). АТ КБ «ПриватБанк» збагатився за рахунок коштів ОСОБА_1 поза підставою, встановленою законом, іншими правовими актами чи правочином, оскільки між ними відсутні зобов`язання щодо сплати відсотків, комісії, що підтверджується матеріалами справи. Тому, відсотки і комісія не являють собою складову договору, оскільки такі умови не підписано позивачем і не визначено заявою. Анкета-заява від 16.03.2009, яка підписана ОСОБА_1 містить лише анкетні дані позивача, його контактну інформацію. Надані банком документи не підтверджують укладення сторонами кредитного договору та такі умови кредитування за заявлених позовних вимогах, є неприпустимими. Так, довідка про умови кредитування картки містить умови, які не визнані ОСОБА_1 та не містять його підпису до встановлених кредитних лімітів з 2021 року, є такими як не укладеними з тих підстав, на які банк посилається у своїх позовних вимогах. Дані довідки від 2009 року також протирічать процентній ставці, встановленим кредитним лімітам, номеру картки. Така довідка не може розцінюватися як умови кредитування до даних правовідносин і кредитного ліміту у розмірі 75 000 грн. Позовні вимоги про стягнення процентів 3,4%, пені, штрафу, комісії протирічать умовам довідки за 2009 рік, на яку посилається банк, як на складову укладеного договору.

Подана представником банку довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки суперечить даним, що зазначені у виписці за договором за період з 16.03.2009 по 17.03.2023. У виписці не відображено відомості про встановлення кредитних лімітів. З наданих банком розрахунків заборгованості за договором від 16.03.2009 слід зазначити, що станом на 31.05.2015 заборгованість за кредитом складала 924,22 грн., станом на 30.06.2019 - 43 732,70 грн., станом на 13.03.2023 - 92 178,10 грн. Вказані розрахунки, виписки, довідки протирічать один одному, і неможливо встановити який саме кредитний ліміт встановлено, на яких умовах, і відповідно неможливо встановити складові кредитного договору.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що за період з 17.06.2015 по 17.03.2023 позивачем сплачено за кредитом загальну суму в розмірі 1 007 384,61 грн. Відповідачем списано відсотків, комісії, які не легітимізовані між сторонами за кредитом на загальну суму в розмірі 86 780 грн. 85 коп. Таким чином, відповідача належить зобов`язати здійснити перерахунок здійснених позивачем з часу укладення договору платежів та зарахувати списані відповідачем суми в рахунок погашення відсотків в розмірі 75 680 грн. 53 коп. в рахунок погашення тіла кредиту, що призведе до відновлення порушених прав позивача, а залишок коштів в розмірі 11 100,32 грн., які спрямовано банком на виконання умов, яких не існувало, не підписано та не укладено, повернути позивачу, оскільки такі умови є нікчемними в силу закону.

В період з 2016 по 2023 роки з картки ОСОБА_1 неправомірно, без будь-яких договірних правовідносин списувалися АТ КБ «ПриватБанк» проценти за ставкою 1,7%, 3,4% та 3,5% за користування кредитними коштами, призначенням платежу яких зазначалось «списання відсотків за використання кредитного ліміту», комісія. Загальна сума абсолютно безпідставно набутих відповідачем грошових коштів становить 86 780,85 грн.

Вказував, що висновок щодо ефективного способу захисту прав позивача про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованості викладений у постанові ВП ВС від 13.07.2022 справа №363/1834/17. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Для повного виконання зобов`язань за кредитною карткою станом на 17.03.2023 ОСОБА_1 повинен був сплатити 75 680,53 грн. з яких: 75 680,53 грн. - тіло кредиту (сума позики). У випадку сплати процентів, пені та комісії за користування кредитом у розмірі, який не встановлений умовами договору, позивач має право на проведення відповідного перерахунку та повернення зайво сплачених коштів. На переконання позивача ОСОБА_1 , зобов`язання за кредитною карткою є припиненими у зв`язку з повним виконанням, оскільки позивачем станом на 17.03.2023 внесено та списано банком кошти у розмірі 86 780,85 грн. (відсотки, членські внески), що перевищує тіло кредиту (75 680,53 грн.), тому відповідачу необхідно здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 та зарахувати сплачені кошти в рахунок погашення тіла кредиту, а надлишок коштів повернути позивачу в розмірі 11 100,32 грн. (т. 1 а.с. 149-169).

16 червня 2023 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Круглика В.О. на позову заяву АТ КБ «ПриватБанк», в якому останній просив відмовити задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 215-234).

Вказував, що на підтвердження позовних вимог позивачем надано заяву, в якій в графі «відмітки банку» зазначено номер картки № НОМЕР_1 , яку було видано відповідачу, який ідентифіковано за рахунком/карткою № НОМЕР_2 , крім того позивачем надано довідку від 27.03.2009 про умови кредитування з використання кредитки «Универсальная, 55 дней льготного периода», підписану відповідачем, паспорт споживчого кредиту від 28.12.2021, умови та правила банківських послуг, та інші документи які неможливо індентифікувати у зв`язку з відсутністю їх назви. В довідці яку надав позивач в додатку до позовної заяви вказано, що відповідачу надано кредитну картку № НОМЕР_1 , яку відкрито 16.03.2009 року, строк дії до 03/13, тобто до березня місяця 2013 року, тип картки «Карта Універсальна». Згідно виписки наданої позивачем вбачається, що 28.10.2011 банком встановлено 2 000,00 грн. на картку № НОМЕР_1 , проте зазначеною карткою та кредитним лімітом відповідач не користувався, що також підтверджується випискою, в подальшому відповідачу згідно виписки була видана інша кредитна картка № НОМЕР_3 , при отриманні цієї картки відповідачем жодних анкет чи заяв не підписувалося, з умовами та правилами надання послуг в АТ КБ «Приватбанк» не ознайомлено, оскільки в матеріалах справи відсутні такі документи, що підписані відповідачем.

Крім того, позивачем надано довідку про умови кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 (договір б/н) в якій зазначено про зміну кредитного ліміту. З довідки вбачається що кредитний ліміт станом на 13.10.2021 року становив 75000 грн. 00 коп. (за доводами банку це неповернуте тіло кредиту), а уже 26.12.2022 кредитний ліміт становив 0 грн. 00 коп. Незважаючи на це позивач просить стягнути тіло кредиту в розмірі 75 680 грн. 53 коп. Яким чином утворилася відповідна сума заборгованості відповідачу невідомо. Крім того, дана довідка не може розглядатися судом як доказ, оскільки сформована позивачем на підставі внутрішніх даних, які залежать від волі позивача, та її інформація не відповідає інформації, яка міститься у виписці по рахунку ОСОБА_1 .

Так як відсутні підписані відповідачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приват Банку, то будь-яке списання відсотків, пені, комісії є безпідставним, а такі умови є нікчемними в силу положень закону. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позивач не надав суду належним чином оформлений розрахунковий документ, який підтверджує факт видачі/перерахування кредитних коштів та згідно якого можна було б встановити суму, яку позивач надав/перерахував відповідачу як кредитні кошти та встановити рахунок, на який були перераховані вищезазначені кошти. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитних карток та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, за картками, на які було нараховано заборгованість, тому неможливо перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу.

Довідка про умови кредитування картки містить умови, які не визнані відповідачем та не містять його підпису до встановлених кредитних лімітів з 2021 року, є такими як не укладеними з тих підстав, на які банк посилається у своїх позовних вимогах. Дані довідки від 2009 року також суперечать процентній ставці, встановленим кредитним лімітам, номеру картки. Така довідка не може розцінюватися як умови кредитування до даних правовідносин і кредитного ліміту у розмірі 75 000 грн. Позовні вимоги про стягнення процентів 3,4 %, пені, штрафу, комісії суперечать умовам довідки за 2009 рік, на яку посилається банк, як на складову укладеного договору.

Доводи позивача про стягнення заборгованості за прострочені відсотки ґрунтується на припущеннях, оскільки відсутні правові підстави для стягнення на користь банку 16 497 грн. 57 коп. прострочених процентів за користування кредитом, оскільки відсутні обґрунтовані підтвердження прийняття відповідачем саме цих умов, що є неприпустимим, і не є складовою частиною спірного кредитного договору в частині права банку здійснювати такі нарахування.

Банком заявлено позов про стягнення заборгованості у розмірі 92 178,10 гривень, в той час як банком безпідставно списано з відповідача суму коштів у розмірі 86 780,85 грн. Враховуючи різницю між сумою погашених за рахунок тіла кредиту відсотків, комісії і розміром нарахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту відсутня. Відтак, позивач не довів наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту. Розрахунок заборгованості не відповідає вимогам первинного документу, встановленими статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості не може бути доказом безспірності заборгованості та її розміру. Надані АТ «КБ «Приватбанк» документи не підтверджують факту видачі відповідачу кредиту, наявності та розміру заборгованості. Долучені до позовної заяви довідки не містять підпису відповідача. Крім того, розрахунок та виписка не ґрунтується на умовах договору, оскільки вони сформовані з урахуванням списань на погашення процентів, пені, комісії, щодо яких відсутні докази про їх погодження із відповідачем. З урахуванням викладеного, така виписка з рахунку не може бути взята до уваги судом. Оскільки ОСОБА_1 сплатив банку кошти на суму 86 780,85 коп. (проценти, комісія) відповідно до не укладених умов договору, а ПриватБанк не зарахував зазначені платежі на тіло кредиту, то порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту шляхом визнання припиненим зобов`язання за спірним договором в частині сплати тіла кредиту та прострочених процентів в сумі 92 178.10 коп. Вважав, що банком не доведено належними та допустимими доказами факту заборгованості відповідача (т. 1 а.с. 215-234).

30 червня 2023 року до суду надійшла від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Меркулової В.В. відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , в якому підтримувала позовні вимоги банку в повному обсязі (т. 2 а.с. 1-14).

04 липня 2023 року до суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_1 на відповідь на відзив, в яких останній підтримував вимоги відзиву на позовну заяву (т. 2 а.с. 24-26).

10 серпня 2023 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р., в якому просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви (т. 2 а.с. 78-98).

Свою позицію обґрунтував тим, що позивач за зустрічним позовом не навів правових підстав в існуванні у нього права на користування коштами банку без сплати відсотків. Диспозиція норми права ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність» встановлює, що надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків. Відповідно до частини другої статті 150 Конституції України рішення та висновки Конституційного Суду України є остаточними і обов`язковими до виконання. Обов`язок виконання рішення Конституційного Суду України є вимогою Конституції України, яка має найвищу юридичну силу щодо всіх інших нормативно-правових актів (пункти 3, 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 14 грудня 2000 року № 15-рп/2000 у справі про порядок виконання рішень Конституційного Суду України). Конституційний Суд України у своєму рішенні в абз.11. п.6.2 від 22 червня 2022 року № 6-р(ІІ)/2022 у справі № 3- 188/2020(455/20) прийшов до наступних висновків: «Отже, керуючись принципом pacta sunt servanda (договорів слід додержувати), ураховуючи приписи частини першої статті 190, абзацу другого частини першої статті 1048 Кодексу, усталену судову практику національних судів щодо правомірності стягнення процентів за користування кредитом, що їх нараховано за прострочений період, яка не зазнавала змін протягом 2011-2017 років, Конституційний Суд України дійшов висновку, що як на момент укладення Кредитного договору, так і протягом строку кредитування Банк мав правомірні очікування на отримання процентів за користування грошовими коштами до дня повернення кредиту, а відтак право вимоги Банку щодо сплати йому таких процентів є майном та відповідно об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України.».

Вказував, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 14 років, позивач ОСОБА_1 в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Відповідач знав, розумів умови укладеного договору, тарифи банку та прийняв їх. Отже, самими діями відповідача підтверджено, що при відсутності розуміння Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач не зміг би з 2009 року користуватися кредитними коштами та кредитною карткою в межах ліміту кредитних коштів, які були встановлені, та за якими він вчиняв банківські операції на погашення відсотків, знову проводив перекази, оплату комунальних послуг, та здійснював погашення заборгованості. Станом на сьогоднішній день Відповідач не оспорив в судовому порядку жодної операції здійсненої по картковому рахунку, в тому числі по сплачених відсотках (зарахованих коштах на погашення заборгованості по відсотка), отже правомірність операцій до моменту оскарження презюмується.

Банк надав докази на підтвердження виконання ним умов договору та надання кредитних коштів, зокрема виписку з особового рахунку клієнта банку, яка відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 4 липня 2018 року № 75 (чинного на час розгляду справи) має статус первинного документа, однак відповідач не довів повернення цих коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, а тому доводи про недоведеність надання банком кредитних коштів є необґрунтованими. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5). Отже, з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку клієнта банку вбачається, що відповідач здійснював погашення кредитної заборгованості та відсотків, що свідчить про визнання ним боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору, презумпція правомірності якого не спростована.

Схвалення та виконання договору відповідачем, щодо сплати відсотків у запропонованому банком розмірі та інших платежів, підтверджується випискою по рахунку, долученої з позовною заявою, де зазначені відповідні операції, а також операції щодо часткового повернення коштів тобто виконання договору відповідачем. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти з власної ініціативи, а також здійснював частково погашення заборгованості по кредитному договору. Користуючись кредитними коштами та послугами банку, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають поведінці відповідача стосовно користування коштами та послугами банку та дійсним обставинам справи.

Зустрічна позовна заява не містить доказів та розрахунку суми 86780,85 грн., що заявлена ОСОБА_1 як його власність, а містить лише посилання на надану банком виписку, в якій зазначено загальні витрати (купівля, переказ коштів, розрахунки в торгових мережах, зняття готівки та інше) по кредитній карті за період з 16.03.2009 по 17.03.2023 р. в розмірі 1 172 136,44 грн., при меншому надходженні 1 079 958,34 грн. При цьому, ОСОБА_1 не звертає увагу на іншу частину інформації стосовно того , що при надходженні коштів виникла заборгованість перед банком в розмірі - 92 178,10 грн. Жодних інших доказів сум розрахунку ціни позову та виписок по рахунках ОСОБА_1 , станом на день прийняття зустрічної позовної заяви, відповідачем не подано.

Дія Договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується з ч. 2. ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Виконання ОСОБА_1 договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування (виписка по рахунку та розрахунок заборгованості додаються до позовної заяви). ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, він зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Протягом дії кредитного договору відбувалася сплата щомісячних платежів по кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості. Позивач за зустрічним позовом не спростував доводів банку щодо часткового здійснення ним погашення заборгованості по кредитному договору. Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним.

ОСОБА_1 була оформлена і видана кредитна картка «Універсальна GOLD», яка має ряд переваг перед іншими кредитними картами (напр. можливість поповнення в режимі on-line, випуску додаткових карток з персональними налаштуваннями використання коштів і т.д.). Відповідно до Тарифів з якими був ознайомлений Позичальник, що підтверджується підписом у заяві на отримання кредиту, Власником карти сплачується комісія за річне обслуговування за картками «Універсальна GOLD». Тарифами банку з обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD» передбачено, що щорічна комісія за обслуговування складає 500 грн. З 01.06.2012 року щомісячна комісія за обслуговування ( з 01.04.2013року членський внесок за участь в Goldклубі) - 20 грн./місяць. Зазначаємо, що відповідно до виписки вбачається нарахування комісії за обслуговування кредитної картки «Універсальна GOLD» у розмірі 20 грн.

Згідно з умовами договору Банком передано Відповідачу кредитну карту зі строком дії до 12.2025 року, в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах строки. Згідно з умовами Кредитного договору №б/н Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним. Отже, датою 12.2025 року (останній день строку дії карти) визначено кінцеву дату для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Таким чином, нарахування Банком відсотків після закінчення строку виконання зобов`язання є законним та узгоджується з Умовами надання споживчого кредиту.

За змістом укладеного між сторонами договору від 16.03.2009 року, умови якого зафіксовані у анкеті-заяві, яка підписана відповідачем та Умов та правил надання банківських послуг, не містять строку повернення кредиту (користування ним), тому відповідно до частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Так, кредитний договір чинний, а заперечення позивача не обґрунтовані.

Щодо посилань позивача за зустрічним позовом про компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 50 000 грн., на переконання представника відповідача за зустрічним позовом такий розмір не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості. Сума витрат значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу; є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу; не є доведеною, що була фактичною та неминучою. ОСОБА_1 не надав документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (т. 2 а.с. 78-98).

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16.03.2009 року станом на 13 березня 2023 року у розмірі 92 178,10 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 75 680,53 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 16 497,57 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати в сумі 2684,00 грн. В задоволенні зустрічного позову - відмовлено (т. 2 а.с. 195, 200-212).

Не погодившись з рішенням районного суду, 19 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити, вирішити питання щодо судових витрат(т. 3 а.с. 1-24).

На обґрунтування скарги зазначив, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним, таким, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказував, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач особистим підписом в заяві № б/н від 16.03.2009 року підтвердив, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі та підтвердив особистим підписом факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Він погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Надані банком документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування та не підтверджують розміру заборгованості ОСОБА_1 .

У заяві від 16.03.2009 року відсоткова ставка не зазначена, а містить анкетні дані відповідача, а також підтвердження про те, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складають між ним та банком договір надання банківських послуг, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй у письмовому вигляді та зобов`язалася їх виконувати. Проте, в підписаній відповідачем заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами був він ознайомлений та дав згоду відповідач, а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти, не зазначено розміру кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту, умови отримання кредиту.

Доданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний, отже немає підстав вважати, що відповідач, підписуючи заяву від 16.03.2009 року, розумів, що саме надані суду стороною позивача Умови та Правила надання банківських послуг містили ті умови, дійсність яких стверджується позивачем. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту.

Звертав увагу, що в заяві, в графі «відмітки банку» зазначено номер картки НОМЕР_1 , яку було видано відповідачу, яка ідентифікована за рахунком/карткою № НОМЕР_2 . В довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку відкрито 16.03.2009 року, строк дії до 03/13, тип картки «Карта Універсальна». Згідно виписки наданої позивачем вбачається, що 28.10.11 банком встановлено кредитний ліміт у сумі 2000 грн. на картку № НОМЕР_1 , проте, зазначеною карткою та кредитним лімітом відповідач не користувався, що також підтверджується випискою, в подальшому відповідачу згідно виписки була видана інша кредитна картка № НОМЕР_3 , при отриманні цієї картки відповідачем жодних анкет чи заяв не підписувалось, з умовами та правилами надання послуг в АТ КБ «ПриватБанк» не ознайомлено, оскільки в матеріалах відсутні такі документи, що підписані відповідачем.

Суд першої інстанції вказав, що доводи відповідача про те, що роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, та не надання оригіналу умов і правил станом на 2009 рік є слушним, проте не спростовують обізнаність позичальника із умовами кредитування та неналежного виконання зобов`язання за кредитом. Однак, відповідач не погоджується з вказаним твердженням суду, оскільки Умови і Правила є складовими договору, а оскільки вони не підписані відповідачем, то і кредитний договір не може вважатись укладеним в повному розумінні. Враховуючи, що відсутні підписані відповідачем Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку, то будь-яке списання відсотків та комісій є безпідставними, а такі умови є нікчемними в силу положень закону.

Зазначав, що згідно виписки за договором № б/н від 19.03.2009 року станом на 17.03.2023 року, яка надавалась позивачем до позову, вбачається, що з рахунку відповідача без достатньої правової підстави списано банком відсотки погашені за рахунок кредиту в розмірі 85 340,85 грн. та 1 440 грн. комісія за обслуговування (членський внесок). Сторонами дана сума не заперечується, тому відповідач вважав за необхідне взяти за основу суму в розмірі 86 780,85 грн., як кошти, які сплачені на погашення заборгованості, без врахування погашення тіла кредиту. Ця сума коштів списувалась банком на погашення відсотків, комісії за обслуговування, а не на тіло кредиту, що в порушення умов договору, не визначено. Позивач, здійснюючи автоматичне списання коштів, посилається на умови та правила, однак, відповідач не ознайомлювався на не підписував договір чи будь-який інший документ, умови якого передбачали надання дозволу банку на списання відсотків та комісії виконання грошового зобов`язань, заява таких положень не містить.

Вважав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст.1212 ЦК України, оскільки наявні всі три умови безпідставного набуття майна, а саме: АТ КБ «ПриватБанк» привласнив (набув у власність) кошти в сумі 86 780 грн. 85 коп. за рахунок ОСОБА_1 за відсутності правової підстави для набуття такого майна (коштів). АТ КБ «ПриватБанк» збагатився за рахунок коштів ОСОБА_1 поза підставою, встановленою законом, іншими правовими актами чи правочином, оскільки між ними відсутні зобов`язання щодо сплати відсотків, комісії, що підтверджується матеріалами справи. Такі умови договору є неукладеними і не визнаними в силу закону, не мають підпису ОСОБА_1 щодо виконання саме цих умов.

Апелянт також посилався на інші обставини, які були викладені в зустрічній позовній заяві та відзиві на первісний позов (т. 3 а.с. 1-24).

20 травня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р., в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу (т. 3 а.с. 61-76).

17 червня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Круглика В.В., в якій останній підтримував апеляційну скаргу (т. 3 а.с. 102-106).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Гриниха Т.Ю. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Круглик В.В. до судуне прибув,про часта місцерозгляду справи 05 грудня 2024 року був сповіщений повідомленням до його Електронного кабінету в ЄСІТС 24 жовтня 2024 року про що у справі є докази (т. 2 а.с. 60 т. 3 а.с. 93-97, 114-118,128-134, 140-142).

При цьому, суд апеляційної інстанції відкладав розгляд справи за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Круглика В.В. (т. 3 а.с. 135-139).

В судовому засіданні 05 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_1 заявив про можливість розгляду справи за відсутності його представника - адвоката Круглика В.В., що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (т. 3 а.с. 144).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 лютого 2009 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, відповідно до якої ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанку, просив відкрити рахунок і надати кредит (п.4). Крім того ОСОБА_1 особистим підписом підтвердив, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі та підтвердив особистим підписом факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Він погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. При цьому він не заперечував проти його інформування про стан платіжної картки за допомогою e-mail або SMS. Погодився, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт та що банк інформує клієнта щодо розміру спершу встановленого кредитного ліміту у Пам`ятці клієнта. За змістом заяви позичальник просив надати йому кредит за платіжною карткою кредитка "Універсальна", 16 березня 2009 року відкритий рахунок за заявою позичальника (т. 1 а.с.28 т.2 а.с.126).

27 березня 2009 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", якою погоджено умови кредитування в частині нарахування процентів за базової відсотковою ставкою 2,5% (т.1 а.с.29 т.2 а.с.127).

Згідно вказаної довідки відповідачу за первісним позовом наданий кредит на умовах відновлюваної кредитної лінії із з пільговим 55-денним періодом кредитування з базовою ставкою 2,5%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75%. Своїм підписом відповідач за первісним позовом підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (т.1 а.с.29 т.2 а.с.127).

До кредитного договору Банк додав паспорт споживчого кредиту з підписом споживача ОСОБА_1 від 28 грудня 2021 року, як пояснив в судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - паспорт був передбачений з 2019 року. (т.1 а.с.30-34); Умови і Правила надання банківських послуг (т. 1 а.с. 35-40); наказ № 906 від 23.08.2006 «Про внесення змін у договірну базу по платіжним картам, договірну базу зі споживчого кредитування та в депозитні угоди» (т.1 а.с.41-44); розрахунки заборгованості за договором №б/н від 16.03.2009, укладеного між ПриватБанк та клієнтом станом на 31.05.2015, на 30.06.2019, на 13.03.2023 (т.1 а.с.4-25); довідку банку про номери кредитних карток, які були надані ОСОБА_1 на підставі кредитного договору між ним та банком (т.1 а.с.26); довідку АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (т.1 а.с.27); виписку по рахунку за договором б/н між банком та ОСОБА_1 за період 16.03.2009 - 17.03.2023 (т.1 а.с.53-108).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 3 статті 1056-1 ЦК України визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

24 лютого 2009 року відповідач ОСОБА_1 підписав заяву, просив відкрити рахунок і надати кредит (п.4). Особистим підписом ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі та підтвердив особистим підписом факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку. Він погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. При цьому він не заперечував проти його інформування про стан платіжної картки за допомогою e-mail або SMS. За змістом заяви позичальник просив надати йому кредит за платіжною карткою кредитка "Універсальна", 16 березня 2009 року відкрито кредитний рахунок за заявою позичальника, 27 березня 2009 року отримав кредитну карту та ПІН (т. 1 а.с.28 т.2 а.с.126).

З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 за його заявою від 24.02.2009 року було видано кредитну картку № НОМЕР_4 з терміном дії до 03/13 (т. 1 а.с. 26, 28).

При цьому, 27 березня 2009 року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використання кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду". Згідно вказаної довідки відповідачу за первісним позовом наданий кредит на умовах відновлюваної кредитної лінії із з пільговим 55-денним періодом кредитування з базовою ставкою 2,5%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 3,75%. Своїм підписом відповідач за первісним позовом підтвердив, що ознайомлений з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів (т.1 а.с.29 т.2 а.с.127).

За вищевказаною довідкою Банку, ОСОБА_1 отримав й інші картки, зокрема: 13.09.2012 - № НОМЕР_5 терміном дії до 07/16; 23.05.2016 - № НОМЕР_6 з терміном дії до 05/19, 22.04.2019 - № НОМЕР_7 з терміном дії до 07/22 та 28.12.2021 - № НОМЕР_8 з терміном дії до 12/25 (т. 1 а.с. 26).

За довідкою Банку, позичальнику ОСОБА_1 встановлювався кредитний ліміт на використання наданих Банком коштів, а саме: 08.04.2009 - 500 грн.; 15.04.2010 - 2500 грн.; 22.09.2010 - 3 000 грн.; 28.10.2011 - 2 000 грн.; 21.07.2014 - 3 000 грн.; 23.05.2016 - 5 000 грн.; 23.05.2016 - 3 000 грн.; 29.05.2017 - 15 000 грн.; 22.09.2017 - 25 000 грн.; 19.10.2017 - 27 000 грн.; 03.08.2018 - 45 000 грн.; 28.11.2019 - 48 000 грн.; 13.10.2021 - 75 000 грн.; 26.12.202 - 0,00 грн. (т. 1 а.с. 27).

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не заперечував факт видачі та використання вказаних кредитних банківських карток під час здійснення платіжних операцій у т.ч. за рахунок кредитних коштів наданих Банком у вигляді встановлених кредитних лімітів.

Факт підписання 28 грудня 2021 року Паспорту споживчого кредиту відповідач ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні апеляційного суду, заперечував підписання Умов і Правил надання банківських послуг що підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання (т. 3 а.с. 144).

Разом з тим, з наданих до суду першої інстанції доказів встановлено, що 28 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписав Паспорт споживчого кредиту до якого Банком були надані Умови і Правила надання банківських послуг, за якими погодив умови надання кредитних коштів, зокрема: 0,00001% річних процентна ставка у пільговий період, 40.08 % річних процентної ставки поза межами пільгового періоду, 51,76% річних реальна процентна ставка (при користуванні лімітом за межами пільгового періоду та при погашенні мінімальними щомісячними платежами), 81,60 % річних процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків. При цьому, колегія суддів зауважила, що відповідач ОСОБА_1 до районного суду надав підписаний 28 грудня 2021 року Паспорт споживчого кредиту разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг та перед підписанням власним підписом заявив, що підтверджує отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних позичальником ОСОБА_1 умов кредитування (т. 1 а.с. 30-40, 187-192 т. 3 а.с. 78-90).

Використання ОСОБА_1 вищевказаних кредитних банківських карток під час здійснення платіжних операцій у т.ч. за рахунок кредитних коштів наданих Банком у вигляді встановлених кредитних лімітів, підтверджується наданою Банком до суду випискою руху коштів за відкритими ОСОБА_1 картковими рахунками за договором б/н за період 16.03.2009 - 17.03.2023. При цьому, за вказаною випискою зазначені залишки заборгованості після операцій, станом на час закінчення строку дії відповідної картки, а саме: 31.03.2013 - 9.82 грн.; 31.07.2016 - 2 261,89 грн.; 31.05.2019 - 42 820 грн.; 31.07.2022 - 74 364,46 грн. та станом на 01.03.2023 - 92 178,10 грн. (т.1 а.с. 53-108).

За наданим банком розрахунком заборгованості ОСОБА_1 мав не погашену кредитну заборгованість станом на: 31.05.2015 - 924, 22 грн. заборгованості за тілом кредиту, 0 грн. заборгованості за процентами; 30.06.2019 - 42 331,18 грн. заборгованості за тілом кредиту та 1 401,52 грн. заборгованості за процентами; 13.03.2023 - 75 680,53 грн. заборгованості за тілом кредиту та 16 497,57 грн. заборгованості за процентами, а разом остаточно заборгованість - 92 178,10 грн. (т. 1 а.с. 4-25).

При цьому, Банком нарахована 16 497,57 грн. заборгованість за процентами (сальдо за нарахованими відсотками на прострочці, які не включені в заборгованість накопичувальним підсумком) за період з 01.02.2022 року по 13.03.2023 року за процентною ставкою 3,40 % щомісячної або 40.80 % річних (тобто 50% погодженої ОСОБА_1 , як позичальником, річної процентної ставки - 81,60%), яка застосовується при порушенні позичальником умов кредитування.

А відтак, колегія суддів відхилила доводи апелянта про непогодження позичальником розміру процентів за користування кредитними коштами, не підтвердження Банком видачі позичальнику кредитних грошей та безпідставне нарахування Банком процентів за користування кредитними коштами за вказаний період.

При цьому, вказаний розрахунок був оцінений судом за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України, у сукупності з випискою з рахунку позичальника та іншими належними і допустимими доказами. Відповідач не надав власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти на спростування розрахунку, наданого банком, доводи апелянта про безпідставне стягнення Банком комісії об`єктивними доказами по справі не підтверджені, клопотань про призначення судової експертизи по справі не заявляв.

Аргументи апелянта, що районний суд безпідставно не врахував правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та інших, за змістом яких після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється, є неспроможними з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, зокрема, відповідач ОСОБА_1 не спростував, та матеріалами справи підтверджений факт видачі та використання позичальником вищевказаних кредитних банківських карток під час здійснення платіжних операцій у т.ч. за рахунок кредитних коштів наданих Банком у вигляді встановлених кредитних лімітів.

Вказана заборгованість визначена Банком станом на 13 березня 2023 року, тобто до моменту закінчення строку дії (12/2025) останньої кредитної банківської картки яка видана ОСОБА_1 , а отже, відсутні підстави стверджувати, що пред`явлені позивачем вимоги або частина з них про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами знаходяться поза межами строку кредитування.

Інших об`єктивних доказів погашення вказаної кредитної заборгованості відповідачем ОСОБА_1 не надано, не встановлено таких і судом, про застосування спливу позовної давності як підставу відмову в задоволенні позову відповідач позовом не заявляв.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» доведено й обґрунтовано належним чином, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором, яка утворилася внаслідок неналежного невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, понесені апелянтом судові витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок іншої сторони.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 14 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 05 грудня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

Т.І. Ящук