Номер провадження: 22-ц/813/494/24
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Оболонь інвест плюс»), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тімченко Оксана Іванівна, про визнання недійсним договору про відступлення права за іпотечним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим 06.06.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І..

Мотивує вимоги тим, що між АКІБ « Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ « УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту, виконання умов якого були забезпечені договором іпотеки, предметом якого є нерухоме майно, а саме: нежитлове примішення загальною площею 1300,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

08.12.2011 року ПАТ « УкрСиббанк» відступило свої права вимоги за кредитним договором та забезпечувальними договорами на користь ПАТ « Дельта Банк».

Позивач зазначає, що йому стало відомо, що 06.06.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І. посвідчено договір відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. від 07.11.2006 року за реєстровим номером 6684, серія та номер 352, відповідно до якого іпотекодержателем виступає ОСОБА_2 ..

Позивач, посилається на ст. 24 Закону України « Про іпотеку», а саме те, що відступлення права за іпотечним договором, який свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням здійснюється за згодою іпотекодаця. Оскільки згоди позивачем надано не було, він просить суд визнати договір відступлення права за іпотечним договором недійсним, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І. про визнання недійсним договору про відступлення права за іпотечним договором відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 07 листопада 2006 року між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 000, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 250 000 дол. США, який зобов`язався повернути у повному обсязі до 07.11.2017 року або достроково за сплатою за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором 07.1 1.2006 р. між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № б/н. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будівлі майстерні (А. А 1 - цех; 1,2.3 - цеха: 4 - умивальня; 5 - підсобне; 6 - душова; 7 - бойлерна; 8 - роздягальня; 9 - кладова; і 0,12 - цеха; 11 - кабінет; 13,14 - склади; В - побутове приміщення: 1,3 - коридори: 2. 4. 5 - кабінети; 6, 7 - склади), загальною площею: 1300,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором. Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк».

17 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» (), про що укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги №114/К (т.1 а.с.52-53).

06 червня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» () відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором ОСОБА_2 , про що укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. від 07 листопада 2006 року за реєстровим номером 6684 (т.2 а.с.93-94).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2022 року витребувано у Приватного нотаріуса Тімченко О.І. належним чином завірені прошиті та пронумеровані копії нотаріальної справи щодо здійснення реєстраційної дії №44436861 від 05.12.2018 року в Державному реєстрі прав на нерухоме майно. Витребовано у Приватного нотаріуса Тімченко О.І. належним чином завірені прошиті та пронумеровані копії нотаріальної справи щодо посвідчення договору відступлення права вимоги за іпотечним договором серія та номер 352 від 06.06.2018 року.

Дана ухвала суду виконана не була, тому ухвалою Одеського апеляційного суду 11 травня 2023 року витребовано у ОСОБА_2 , оригінали для огляду в судовому засіданні а також належним чином завірені копії договорів, на підставі яких до ОСОБА_2 перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №4000 від 07.11.2006 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , та договором іпотеки б/н від 07.11.2006 року укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом міського нотаріального округу Деордієвою І.В.. зареєстрованим в реєстрі за №6684.

Витребовано в Управлінні державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи щодо запису про право власності 29283671 від 01.12.2018 року на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта в РПВН 6196878, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за ОСОБА_2

Витребовано від Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Одеської області належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи щодо запису про право власності 29283671 від 01.12.2018 року на нерухоме майно - будинок за адресою: АДРЕСА_2 , номер об`єкта в РПВН 6196878, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за ОСОБА_2 .

Таким чином, під час апеляційного розгляду встановлено, що за договором про відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. від 07 листопада 2006 року за реєстровим номером 6684 від 06 червня 2018 року саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» () відступило свої права вимоги заборгованості за Кредитними договорами, у тому числі за вище вказаним кредитним договором ОСОБА_2 , а не Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк», тому з метою повного і всебічного розгляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залучення до участі у справі в якості процесуального правонаступника сторони відповідача, а саме Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Так, відповідно до відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №778572 від 10 вересня 2024 року за параметрами пошуку , вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Оболонь інвест плюс».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 11 вересня 2024 року залучено до участі у справі замість Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в якості процесуального правонаступника сторони відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Оболонь інвест плюс».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що АТ Дельта Банк здійснило відступлення права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 07.11.2006 року, укладеному між ПАТ «УкрСиббанком» та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до АТ Дельта Банк, ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал» на підставі договору № 114/К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 17.01.2018 року, що підтверджується копією даного договору, наявного в матеріалах справи.

Одночасно було відступлене право вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. 07.11.2006 року. Право вимоги за іпотечним договором було відступлене на підставі договору, посвідченого 17.01.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал». Предмет договору іпотеки: нерухоме майно - будівля майстерні, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1300,7 кв.м., що підтверджується копією даного договору, наявного в матеріалах справи.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що матеріали справи не містять копії договору відступлення прав за іпотечним договором, посвідченим 06.06.2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко О.І.

Таким чином позивач не надав належні, допустимі та достатні докази, що охоронювальні права та законні інтереси його порушено вчиненням правочину.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оскаржуваного правочину (припинення іпотеки), в зв`язку з чим відмовив у задоволені позову за недоведеністю та безпідставністю вимог.

Однак апеляційний суд не може погодитись із суб`єктним складом сторін у справі з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з частинами першоютретьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України).

Відповідно до абзацу другого статті 1, частини першої статті 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки від 16 лютого 2006 року) іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частини першатретя статті 24 Закону України «Про іпотеку»).

Щодо критеріїв розмежування договору факторингу та договору відступлення права вимоги (цесії)

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання для фізичної особи, найменування та місцезнаходження для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як вже зазначалося раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).

У справі, яка переглядається, внаслідок послідовного укладення договорів відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним із ОСОБА_1 , таке право спочатку перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступника АКІБ «Укрсиббанк») до ПАТ «Дельта банк», а згодом від АТ «Дельта Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Морган Кепітал», яке у свою чергу відступило це право ОСОБА_2 .

Отже, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вже зазначалося раніше, відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами на користь фізичних осіб можливе лише за однієї умови, а саме, якщо первісний кредитор-банк був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації, яка вимагає вчинення дій із метою максимального задоволення інтересів кредиторів банку, зокрема його вкладників.

Разом із тим, за обставинами цієї справи первісний кредитор (наразі АТ «УкрСиббанк») не був позбавлений банківської ліцензії та не перебував у процедурі ліквідації, а тому Фінансова компанія «Морган Кепітал» не могло відступити права вимоги за кредитним договором на користь ОСОБА_2 , оскільки у даному випадку таке відступлення на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України.

Враховуючи те, що відступлення прав за іпотечним договором могло бути вчинене лише за умови одночасного здійснення відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором), а, як зазначено вище, таке відступлення на користь ОСОБА_2 було неможливим, тому й відступати право за договором іпотеки Фінансова компанія «Морган Кепітал» також не мало права.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про відступлення права за іпотечним договором.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не встановив, що позов поданий до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної заяви, тому є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за подання позовної заяви сплатили судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок, а за подання апеляційної скарги 1507гриень 20 копійок.

Позовні вимоги задоволено повністю, а отже з ТОВ «Оболонь інвест плюс» необхідно стягнути судовий збір:

- за подання позовної заяви у розмірі 704 гривні 80 копійок;

- за подання апеляційної скарги у розмірі 1057 гривень 20 копійок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Тімченко Оксана Іванівна, про визнання недійсним договору про відступлення права за іпотечним договором задовольнити.

Визнати недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Морган Кепітал» та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тімченко Оксаною Іванівною, 06 червня 2018 року, зареєстрованим у реєстрі за №352

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оболонь інвест плюс» (, місцезнаходження: 02175, м. Київ, Харківське шосе, 56, приміщення 757А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір:

-за подання позовної заяви 704 гривні 80 копійок;

-за подання апеляційної скарги 1057 гривень 20 копійок.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк