Справа № 930/1752/23
Провадження № 22-ц/801/83/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 рокуСправа № 930/1752/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Рибчинського В. П., Оніщука В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05.10.2023 року, ухваленого в складі судді Войницької Т. Є. в приміщенні суду в м. Немирів, повний текст рішення складено 9.10.2023 року, -

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» (далі АТ «ТАСКОМБАНК») звернулося до суду з позовом (вх. № 3867 від 28.06.2023 року) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 24.09.2021 року станом на 23.05.2023 року в розмірі 186315,63 грн., з них : 145501,64 грн заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 10150,98 грн заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена); 30663,01 грн. заборгованість по щомісячним процентам (в т. ч. прострочена).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.09.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № від 24.09.2021 року.

Відповідно до умов договору ТОВ «ФК «ЦФР» зобов`язується надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідач зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах: сума кредиту 200019, 44 грн; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,19 % від суми кредиту. При цьому, відповідно до п. 1.3 кредитного договору № від 24.09.2021 року, підписавши цей договір, відповідач доручила позивачу виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту наступні суми грошових коштів за реквізитами, що зазначені в кредитному договорі: 26907,29 грн. - погашення поточної заборгованості; 14960,00 грн. переказ до запитання на користь ОСОБА_1 ; 69180,00 переказ грошових коштів на погашення заборгованості; 48720,00 переказ грошових коштів на погашення заборгованості; 38344,15 грн. оплата страхового платежу за договором страхування № С від 24.09.2021 року; 800,00 грн.- оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 24.09.2021 року; 649,00 - оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» від 24.09.2021 року; 459,00 грн. - оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADAR. Screen» від 24.09.2021 року.

ТОВ «ФК «ЦФР» здійснило перерахування коштів на зазначені в кредитному договорі реквізити. Відтак ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі.

01.09.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату належні йому права вимоги, а АТ «ТАСКОМБАНК» прийняло належні «ФК «ЦФР» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 24.09.2021 року.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05.10.2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ «ТАСКОМБАНК» подано апеляційну скаргу (вх. № 9590 від 16.11.2023 року), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду, викладених в рішення суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до пункту 2.2 договору про відступлення права вимоги, сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору.

Право вимоги переходить до нового кредитору з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог та зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого новий кредитор стає новим кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх заборгованостей по кредитним договорам, а також по відношенню до поручителів стосовно їх зобов`язань за договорами забезпечення. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав (пункт 3.4 договору).

Згідно з пунктом 4.2 договору про відступлення права вимоги, новий кредитор зобов`язаний сплатити первісному кредитору ціну договору, що вказана у відповідному Реєстрі прав та вимог шляхом перерахування первісному кредитору грошових коштів у сумі, що дорівнює ціні договору на рахунок первісного кредитора, що вказаний в п. 11 цього договору в день отримання підписаних зі сторони первісного кредитора Реєстрів прав вимог в паперовому вигляді.

АТ «ТАСКОМБАНК» на підтвердження факту, що банк є новим кредитором до позовної заяви було додано : копію договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 1.09.2021 року; витяг з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 1.09.2021 року, копію платіжної інструкції № 772886024 від 28.09.2021 року на суму 11798959,68 грн, що підтверджує оплату новим кредитором ціни договору первісному кредитору, що вказана в реєстрі прав вимог.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 28.11.2023 року поновлено АТ «ТАСКОМБАНК» строк на апеляційне оскарження рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05.10.2023 року. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою АТ «ТАСКОМБАНК» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05.10.2023 року. Надіслано учасникам справи копію апеляційної скарги, роз`яснено їм право подати відзив на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України (з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів заявнику) у 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

Судом апеляційної інстанції надіслано за адресою місця реєстрації ОСОБА_1 /а. с. 123 зворот/ копію ухвали про відкриття апеляційного провадження, копію апеляційної скарги та додані до неї документи. На адресу суду повернувся рекомендований лист з відміткою відділу поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.

Також судом апеляційної інстанції зроблено оголошення на сайті Судова влада України /а. с. 189/.

Відомості щодо іншої адреси місця проживання відповідача суду не повідомлено.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

АТ «ТАСКОМБАНК» подано апеляційну скаргу на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 5.10.2023 року у справі з ціною позову (186315,63 грн), що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268400 грн).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

24.09.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /а. с. 10-18/.

Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (пункт 1.1 договору).

ОСОБА_1 надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 200019,44 гривень; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 11,99 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,19 % від суми кредиту (пункт 1.2 договору).

Пунктом 1.3 договору визначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).

Відповідно до п. 1.4. договору, підписавши цей договір, ОСОБА_1 доручила ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів: на користь ТОВ «ФК «ЦФР» заборгованість за кредитним договором № від 9.02.2021 року у сумі 26907,29 грн; на користь ФК «ФОРПОСТ» переказ до запитання на користь ОСОБА_1 у сумі 14960 грн; на користь ОСОБА_1 переказ грошових коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №Z06.00601.007889344 від 16.04.2021 у сумі 69180,00 грн; на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» переказ грошових коштів на погашення заборгованості по кредитному договору № 578413 від 15.04.2021 року у сумі 48720,00 грн; на користь ЗАТ «СК «ТАС» оплату страхового платежу за договором страхування № -С від 24.09.2021 року у сумі 38344,15 грн; на користь ПАТ «СК «ТАС» оплату страхового платежу за договором страхування № -ЛО від 24.09.2021 у сумі 800 грн; оплату за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA» в сумі 649 грн; оплату за електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen», пакет ЕКОНОМ, у сумі 459 грн.

ТОВ «ФК «ЦФР» здійснило перерахування грошових коштів на зазначені в кредитному договорі реквізити, що підтверджується бухгалтерською довідкою про перерахування коштів на суму 26907,29 грн., витягом з реєстру оплачених страховок ТОВ «РАДАРМІ», електронний ключ доступу до додатку «RADAR.Screen», витягом з реєстру оплачених страховок ТОВ «САППОРТ.УА», електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», витягом з реєстру оплачених страховок ЗАТ СК ТАС від 24.09.2021 року, витягом з реєстру оплачених страховок ПАТ «СК «ТАС» від 24.09.2021 року, платіжною інструкцією №2 від 24.09.2021 року, платіжною інструкцією № від 24.09.2021 року.

1.09.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» (первісним кредитором) та АТ «ТАСКОМБАНК» (новим кредитором) був укладений договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, згідно якого Первісний кредитор (ТОВ « ФК «ЦФР») передає (відступає) новому кредитору (АТ «ТАСКОМБАНК») свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (пункт 2.1 договору) /а. с. 19-25/.

На підтвердження передачі прав вимоги за кредитним договором № від 24.09.2021 року, укладеним з позичальником ОСОБА_1 позивачем додано витяг з реєстру прав вимоги до вищевказаного договору відступлення прав вимоги № 01/09/21 від 1.09.2021 року за 28.09.2021 року , в якому зазначено № кредитного договору № , позичальник ОСОБА_1 , сума кредиту 200019,44 гривень, дата закінчення договору 24.09.2025 рік, загальна сума заборгованості 200851,13 грн., сума основного боргу за кредитом 200019,44 грн., сума нарахованих процентів 266,47 грн., сума нарахованих щомісячних процентів 565,22 грн., ціна договору за кредитом 200 851,13 гривень /а. с. 26/.

Відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору станом на 23.05.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором № від 24.09.2021 року становить 186315,63 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) становить 145501,64 грн.; заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 10150,98 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 30663,01 грн. /а. с. 42/

На підтвердження надання відповідачеві кредиту та наявності заборгованості за кредитним договором позивачем надано виписку по особовому рахунку відповідача /а. с. 43-101/.

На аркуші справи 107 знаходиться повідомлення-вимога від 9.03.2023 року № 4909/70.1.1 АТ «ТАКОМБАНК» адресована ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 01.09.2021 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 24.09.2021 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору. Включення ОСОБА_1 до реєстру боржників до договору відступлення права вимоги від 01.09.2021 року є безпідставним. Належних доказів, які б свідчили, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором від 24.09.2021 року, позивачем не надано. Відступити право вимоги виконання обов`язку відповідно до положень статей 509-514 ЦК України можливо лише у конкретному зобов`язанні, однак зобов`язання відповідача станом на 1.09.2021 року не існувало, а тому до виникнення зобов`язання не могло бути передано право вимагати його виконання, тому АТ «ТАСКОМБАНК» не набуло прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 ..

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

У постанові Верховного Суду від 4.12.2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 (провадження № 12-61гс21) зроблено висновок, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається».

Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18).

Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України).

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справі вставнолено, що зі змісту договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 1.09.2021 року вбачається, що його сторонами фактично здійснено передачу одній від одної невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «ФК «ЦФР» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору, в останнього не вказано.

Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова ВС від 24.04.2018 року по справі № 914/868/17).

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності.

Ураховуючи те, що сторони договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 1.09.2021 року не досягли згоди з його істотних умов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав їх задоволення.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29.06.2021 року по справі

№ 916/2040/20).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 5.10.2023 року у даній справі залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Поновити дію рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 5.10.2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. П. Рибчинський

В. В. Оніщук